АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8041/2016 Головуючий у І інстанції - Юзькова О.Л.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного договору удаваним, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року позивач ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.09.2008 року, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 отримав за кредитним договором № 566/100908 від 10.09.2008 року грошові кошти у розмірі 140 337,00 швейцарських франків та взяв на себе зобов'язання повернути кредит у строк 09.09.2033 року з відсотками на рівні 8,99% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати в солідарному порядку за зобов'язаннями позивальника .

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 17.08.2015 року склала 110 248,18 швейцарських франків. За таких обставин, зважаючи на те, що позичальник не виконував належним чином своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості та повернення коштів за кредитним договором, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості у розмірі 110 248,18 швейцарських франків та покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому просив суд визнати кредитний договір удаваним правочином, мотивуючи тим, що фактично кредитний договір № 566/100908 від 10.09.2008 року, укладений між ним та ВАТ «БМ Банк», укладався у національній валюті України - гривні, а не в швейцарських франках, а тому він носить ознаки удаваного правочину.

ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом, у якому просила визнати поруку припиненою з тих підстав, що відсоткова ставка в період з 12.11.2014 року по 29.12.2014 року збільшувалась до 13,99% . Таке збільшення відбулось за відсутності згоди поручителя і є підставою згідно до ст. 559 ЦК України для визнання поруки припиненою з 12.11.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» солідарно суму у розмірі 109 103,17 швейцарський франків. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідачів подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити в повному обсязі, а зустрічні позови задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянтів підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, задовольнивши зустрічні позовні вимоги.

Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «БМ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 566/100908, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 140 337,00 швейцарських франків для придбання нерухомого майна на первинному ринку під 8,99% річних строком до 09.09.2033 року.

10.09.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 566/100908, за яким поручитель зобов'язався перед банком відповідати за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором в повному обсязі.

З наданого представником банку розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17 серпня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить суму у розмірі 110 248,18 швейцарських франків і складається із: заборгованості по кредиту у сумі 102 471,86 швейцарських франків, заборгованості по процентам у сумі 6 631,31 швейцарських франків, пені за порушення строків сплати процентів - 1109,82 швейцарських франків, пені за порушення строків сплати кредиту у сумі - 29,28 швейцарських франків.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору кредиту удаваним правочином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що під час розгляду справи обставин, які б свідчили про укладання сторонами іншого правочину, якому не притаманні ознаки кредитного договору не були встановлені.

Відповідно до ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що Банк надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі 140 337,00 швейцарських франках на умовах та в порядку передбаченому Кредитним договором.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів саме у швейцарських франках підтверджується заявою відповідача на кредит від 18.08.2008 року, заявою відповідача на видачу готівки № 1253374 від 10.09.2008 року, випискою з особового рахунку відповідача, сплатою відповідачем платежів у швейцарських франках щодо повернення Банку кредиту та сплати процентів за його користування відповідно до умов Кредитного договору .

Відповідно до Інструкції «Про касові операції в Банках України» затвердженої постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2004 року, яка була чинною на час видачі кредитних коштів, встановлено типову форму на видачу готівки.

Заява від 10.09.2008 № 1253374 про видачу готівки, яка є в матеріалах справи, відповідає всім вимогам вищезазначеної інструкції та підтверджує факт видачі готівки через касу банку ОСОБА_2 за операцією в іноземній валюті з зазначенням обов'язкового реквізиту квитанції, яким є еквівалент у гривнях.

Та обставина, що відповідач за основним позовом ОСОБА_2 мав намір укласти саме договір кредиту для отримання коштів на придбання нерухомості і задовольнив свої потреби, відповідно до Кредитного договору придбавши нерухомість на первинному ринку також на думку суду свідчить про те, що договір, укладений між сторонами не має ознак удаваного правочину.

Колегією суддів також встановлено, що позивач мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті, оскільки відповідно до Декрету № 15-93 мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, отриману у встановленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання договору кредиту удаваним правочином та правомірно стягнув з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що заборгованість відповідача перед банком за договором кредиту не відповідає дійсності, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки, під час розгляду справи в суді першої інстанції на зазначену обставину відповідач за основним позовом не посилався та заборгованість не оспорював, а тому колегія суддів вважає, що відповідно до ст.. 303 ЦПК України у суду немає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Крім того, судом першої інстанції частково задоволені вимоги щодо пені, нарахованої за несвоєчасну сплату тіла кредиту та відсотків, що свідчить про те, що судом першої інстанції було перевірено правильність розрахунку заборгованості.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається також на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у визнанні поруки припиненою та стягнуто заборгованість із відповідачів солідарно, оскільки процентна ставка у період з 12.11.2014 року по 29.12.2014 року була збільшена з 8,99% річних до 13.99% річних без згоди поручителя, що збільшило обсяг його відповідальності.

Судом встановлено, що 10.09.2008 між АТ «БМ БАНК» , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 566/10092008.

Вказаний договір Поруки було укладено одночасно з укладанням кредитного договору №566/100908 від 10.09.2008, виконання якого він забезпечує.

Із змісту п.2 договору поруки вбачається, що ОСОБА_3, підписавши договір поруки, була ознайомлена з усіма умовами Кредитного договору, тобто була обізнана з предметом цього договору та умовами викладеними в частині № 1, яка має назву Базові умови кредитування.

Так, частиною № 1 Базові умови кредитування. Визначення термінів передбачено, що в разі страхування з порушенням вимог Банку до страхування Банк має право в односторонньому порядку збільшити відсоткову ставку на 5% річних на період порушення.

03.09.2014 у ОСОБА_2 закінчився термін дії договору страхування життя та працездатності, однак , всупереч вимогам п.2.1. Кредитного договору останній за десять днів до закінчення терміну страхування не продовжив його на новий термін. При цьому, АТ «БМ БАНК» 26.08.2014 листом № 1511/2014 повідомив про необхідність виконання умов Кредитного договору в цій частині.

Відповідач ОСОБА_2 в порушення умов п.2.1 Кредитного договору не пізніше ніж за 10 днів не уклав договір страхування, що стало підставою для застосування АТ «БМ БАНК» передбаченої кредитним договором збільшеної на 5 відсотків процентної ставки у період з 12.11.2014 по 29.11.2014, а саме 13.99 процентів.

В обгрунтування зустрічного позову, апелянт посилається на правові позиції Верховного суду України та норми матеріального права, які регулюють відносини поруки та підстави її припинення.

При цьому, здійснюючи такі посилання, ОСОБА_3 та її представник тлумачать зміст укладеного правочину на свою користь, стверджуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припинилась, так як без її згоди внесені зміни в основне зобов'язання, внаслідок яких збільшився обсяг її відповідальності, як поручителя..

Однак, застосування АТ «БМ БАНК» підвищеної відсоткової ставки відбулось за згодою поручителя, без зміни зобов'язання та виключно у спосіб передбачений умовами Кредитного договору , з яким поручитель був ознайомлений, (п.2 договору Поруки).

Дана обставина підтверджується тим, що саме, шляхом підписання договору поруки та будучи при цьому ознайомленою з усіма істотними умовами Кредитного договору, ОСОБА_3 погодилася з правом АТ «БМ БАНК» застосовувати підвищений розмір процентної ставки у випадку порушення боржником правил страхування.

Таким чином, посилання апелянта на правову позицію Верховного суду України у справах, що містять інші обставини за наявності яких порука була визнана припиненою, а також з огляду на відсутність порушень з боку АТ «БМ БАНК» приписів ч.І ст.559 ЦК України свідчить про безпідставність позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення основного позову та відмову у зустрічних позовних вимогах.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :