Справа № 463/4851/15-ц
Провадження № 2/463/419/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_7, Четверта Львівська державна нотаріальна контора про тлумачення заповіту,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6, просить ухвалити рішення, яким визначити, що заповіт від 05.06.2009р., складений ОСОБА_8 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. за реєстровим номером 2-1162 необхідно трактувати так, що квартира за адресою АДРЕСА_3 - це виключно все майно, яке належатиме на праві спільної сумісної власності спадкоємцям ОСОБА_10 та ОСОБА_6 як обов'язкова частка в наслідуванні після смерті ОСОБА_8.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є донькою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім неї, спадкоємцями першої черги за законом були матір померлого ОСОБА_6 - відповідач по справі, дружина померлого ОСОБА_7 - третя особа у справі та батько померлого - ОСОБА_10 Останній, за час оформлення спадщини помер 20.02.2014р. та його спадкоємцями за законом стали відповідач та син ОСОБА_3 - третя особа у справі. З метою оформлення спадщини, вона звернулась до 4 Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що її батько - ОСОБА_8 за життя склав заповіт відносно квартири АДРЕСА_1, яку заповів своїм батькам - ОСОБА_6 та ОСОБА_10 Ознайомившись із текстом такого заповіту, підтвердила свої переконання, що батько склав такий заповіт лише з однією метою - забезпечити права дочки оскільки він усвідомлював, у випадку його передчасної смерті частка спадкової маси успадковуватиметься його батьками, а після їх смерті - його братом ОСОБА_3 Крім цього, батько одночасно мав намір забезпечити спокій своїх батьків, які у випадку його передчасної смерті матимуть право довічно проживати в квартирі. Такі реальні наміри батька підтверджують його найближчі друзі, а також дружина - третя особа ОСОБА_7, яка була обізнана із фактом складання заповіту, не знаючи його тексту. Її спробам порозумітись із бабою та дідом - ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з приводу реальних намірів батька завжди заважав брат покійного - ОСОБА_3, який усвідомлює, що опосередковано, після смерті свого батька ОСОБА_11, який був спадкоємцем за заповітом, має право на спадкування квартири. Підтвердженням таких реальних намірів батька є те, що останній на момент смерті був достатньо молодим, і незважаючи на незадовільний стан здоров'я, був життєлюбним та не вірив що помре. Окрім неї та дружини, любив своїх батьків та піклувався про всіх них. Також, піклувався батько своїм братом - ОСОБА_3 Поміг йому придбати квартиру взамін на його відмову від частки у квартирі АДРЕСА_2. В кінцевому, за наслідками їхньої домовленості, брат подарував свою частку, однак на час складання заповіту пред'явив до її батька позов про визнання недійсним договору дарування. Коли її батько помер, ОСОБА_3, зрозумівши що успадкує квартиру після смерті своїх батьків від позову відмовився. На її думку, всі ці обставини в сукупності підтверджують реальний намір покійного передати своїм батькам в порядку спадкування лише одну квартиру і тому, в такий спосіб просить розтлумачити заповіт.

В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 31.07.2015р. ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з наведених вище мотивів. Вважає можливим тлумачення намірів заповідача. Позов просить задовольнити.

Представник відповідача згідно договору про надання правової допомоги від 30.06.2015р. адвокат ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову заперечив, оскільки позивач фактично намагається змінити не лише текст заповіту, а й волю заповідача, що законом заборонено. Зміст заповіту є чітким та зрозумілим. Те, що в заповіті не згадується інше майно не свідчить про намір заповідача усунути своїх батьків від спадкування цього майна, а навпаки, лише підтверджує його намір усунути інших осіб від квартири. Законодавством не заборонено складання заповіту відносно частини майна. Інша частина майна в такому випадку спадкується за законом, і тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив з підстав наведених представником відповідача. Крім цього, додатково пояснив, що спірна квартира є родинною, в якій проживала їхня сім'я. З метою уникнення будь-яких непорозумінь, заповіт був складений відносно батьків.

Представник третьої особи ОСОБА_7 згідно належної довіреності від 21.07.2016р. ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та крім цього пояснив, що при складанні заповіту мав місце дефект волі заповідача, і тому, заповіт підлягає тлумаченню.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є донькою ОСОБА_8 та третьої особи ОСОБА_12, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені (а.с.82), матір позивача - ОСОБА_12 змінила прізвище на «ОСОБА_12», а згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.9), батько позивача - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із копії нотаріально посвідченого заповіту від 05.06.2009р. (.а.с10), на випадок своєї смерті ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно з яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 заповів своїм батькам - ОСОБА_6 та ОСОБА_10

Будь-яких інших розпоряджень в цьому заповіті не зроблено. Зміст ст. ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України заповідачу роз'яснено.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частин - ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України.

За правилами ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1235 ЦК України, заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Як вбачається з цієї норми, право заповідача на позбавлення спадкоємців є абсолютним цивільним правом та не залежить від жодних умов. З огляду на вимоги до форми заповіту та необхідність його нотаріального посвідчення, що випливає зі змісту ст. 1247 ЦК України, усунення спадкоємців від спадкування за волею спадкодавця можливо виключно за наявності відповідної вказівки про це в самому заповіті.

Якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст. 1256 ЦК України) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст. 213 ЦК України.

За загальним правилом, закріпленим в ч. 3 цієї статті, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з такого визначення поняття правочину, норми ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускають, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, яка не знайшла відображення у тексті самого правочину.

Тлумачення заповіту - це з'ясування змісту дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача.

Згідно п. 2.1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

Неоднозначність відтворення в заповіті волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлена неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин.

При цьому, тлумачення заповіту не може бути спрямоване на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків спадкоємців, оскільки вони встановленні заповітом, як одностороннім правочином.

Відповідно, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, адже заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок смерті.

Значення і зміст терміну заповіт, його правова природа, юридичні наслідки які ним породжуються є загальноприйняті у спадковій сфері цивільних відносин.

У спірному заповіті чітко та не двозначно реалізовано право заповідача на розпорядження частиною спадкової маси, і при цьому, відсутнє застереження про виключення будь-яких інших осіб з числа спадкоємців.

На переконання суду, такий заповіт не є суперечливим, а його зміст відтворює справжню волю заповідача, що не потребує додаткового тлумачення, адже останній, маючи право обмежити будь-яких осіб у праві на спадщину, під час складання заповіту його не реалізував.

У справі яка розглядається, сформульована позивачем вимога по факту має на меті внести зміни у текст заповіту, що є зміною волі заповідача і що з наведених вище підстав є неможливим.

Тому, суд знаходить позов не обґрунтованим та в його задоволенні відмовляє.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 213, 1233, 1235, 1236, 1245, 1256 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_7, Четверта Львівська державна нотаріальна контора про тлумачення заповіту від 05.06.2009 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.