Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Карпенко С.О.,

КафідовоїО.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича - Крупки Олени Олександрівни - на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 144 500 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом, терміном до 06 липня 2023 року.

Вказувало на те, що виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладених договорів поруки між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, а також між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5, згідно з якими останні поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Також зазначало, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», в тому числі зобов'язань за вказаним кредитним договором та договорами поруки.

Посилаючись на те, що взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, що станом на 18 червня 2013 року становить 1 013 581 грн 16 коп., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 013 581 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзіпредставник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Крупка О.О. просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 09 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 144 500 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом, терміном до 06 липня 2023 року.

Відповідно до договорів поруки, укладених 09 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останні поручаються за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Також судами встановлено, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 18 червня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 на вказану дату становить 1 013 581 грн 16 коп., з яких: 823 343 грн 02 коп. - тіло кредиту; 176 399 грн 68 коп. - відсотки за користування кредитом; 13 838 грн 46 коп. - комісія за ведення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором та виникнення у останньої заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та комісії за ведення кредиту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів передачі активів ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», а також передачі права вимоги за спірним кредитним договором та договорами поруки.

При цьому судом зазначено, що наданий у якості доказу передачі активів витяг з додатка 2 до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, не завірений належним чином та не може вважатись доказом передачі права вимоги, оскільки позивачем не наданого самого додатка 2 до цього договору.

Крім того, номер кредитного договору, який зазначений у витягу з додатка 2, не відповідає фактичному номеру договору, укладеному із ОСОБА_3

Також суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріали справи не містять доказів направлення ОСОБА_5 повідомлення про передачу права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», як і не містять доказів того, що вимоги про сплату кредитної заборгованості направлені банком ОСОБА_3 та ОСОБА_4, були отримані останніми.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Проте повністю з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь AT «Дельта Банк».

За змістом п. 1.7 зазначеного договору кредитні та забезпечувальні договори (договори застави (іпотеки), поруки), укладені ТОВ «Укрпромбанк» з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання ТОВ «Укрпромбанк» кредитних зобов'язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений у додатку 2 до цього договору.

Згідно з наявним у матеріалах справи витягом з додатка 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань до переліку кредитних та забезпечувальних договорів входять кредитний договір від 09 липня 2008 року, де боржником зазначена ОСОБА_3, та вказано, що загальний розмір грошового зобов'язання за кредитним договором станом на 01 червня 2010 року становить 144 500 доларів США, а фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором у валюті кредиту станом на вказану дату становить 108 431,19 доларів США.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що витяг з додатка 2 до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, без надання додатка 2, не може вважатись доказом передачі права вимоги, не звернувши при цьому увагу на те, що додаток до вказаного договору містить інформацію щодо всіх боржників, право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами яких були передані АТ «Дельта Банк», яка є банківською таємницею відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Порядок розголошення відомостей, що містять банківську таємницю щодо фізичних та юридичних осіб, передбачений розділом 4 глави 12 ЦПК України.

Переглядаючи рішення районного суду, апеляційний суд на наведене не звернув уваги, не врахував, що надання додатка 2 до вказаного договору передачі активів без згоди інших клієнтів буде порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність», а вказаний витяг з додатка 2 містить всю необхідну інформацію, яка підтверджує отримання ОСОБА_3 кредитних коштів та існування заборгованості, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Крупки Олени Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

С.О. Карпенко

О.В. Кафідова

О.М. Ситнік