Провадження №2/523/4982/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання №9 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні його власністю та позбавити відповідачку ОСОБА_2 права на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 посилався на те, що вказана квартира, на праві власності належала йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 27 листопада 2009 року. 10 лютого 2010 року він подарував вказану квартиру своєму сину ОСОБА_3, про що був укладений нотаріально посвідчений договір дарування. Під час проживання в квартирі, його син, як власник, у 2013 році поселив в квартиру свою співмешканку ОСОБА_2, яка була зареєстрована по квартирі 18 вересня 2013 року.

09 квітня 2014 року вони з сином розірвали договір дарування квартири від 10 лютого 2010 року, після чого він знову став власником квартири, що було зареєстровано 09 квітня 2014 року у Державному реєстрі та поселився в квартиру. А його син із своєю співмешканкою ОСОБА_2 зібрали усі належні їм речі і виїхали з його квартири на інше місце проживання, яке йому невідоме.

При оформлені документів по упорядкуванню усіх документів по володінню та користуванні квартирою, йому стало відомо, що відповідачка після виселення з квартири не знялася з реєстрації в квартирі.

Своїми діями відповідачка перешкоджає йому, як новому власнику, в володінні та користуванні квартирою, оскільки йому доводиться оплачувати комунальні послуги, в тому числі і з розрахунку осіб зареєстрованих по квартирі, якою являється відповідачка по справі.

Тому просив його позовні вимоги задовольнити і позбавити відповідачку права користування житловою площею квартири, яка належить йому на праві власності.

У своїй письмовій заяві, поданій до загальної канцелярії суду, позивач підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі. У разі неявки в судове засідання відповідачки, просив розглянути справу в заочному порядку. Наслідки розгляду справи та прийняття рішення в заочному порядку, йому відомі (а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, встановленому законом, кур'єрською поштою, за місцем реєстрації її проживання. Згідно довідки поштового відділення, вручити повістку та документи ОСОБА_2 не надається можливим, оскільки вона не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 19).

На підставі заяви позивача та ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд розглянув справу в заочному порядку без участі відповідачки.

Вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі досліджених доказів, позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1, на праві власності належала позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Заботкіною Т.Ю. та зареєстрованого 04 грудня 2009 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 10-12).

10 лютого 2010 року, позивач подарував належну йому квартиру своєму сину ОСОБА_3, уклавши договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. (а.с. 8).

Проживаючи в зазначеній вище квартирі, син позивача ОСОБА_3, поселив в належну йому на праві власності квартиру ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання якої було зареєстровано по вказаній квартирі, 18 вересня 2013 року, що підтверджується довідкою №829 від 06 вересня 2016 року комунального підприємства «ЖКС Пересипський» (а.с. 4).

09 квітня 2014 року між позивачем і його сином ОСОБА_3, договір дарування від 10 лютого 2010 року, був розірваний про що було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. (а.с.8).

Після розірвання договору дарування, право приватної власності на вказану вище квартиру було зареєстровано в цей же день за позивачем ОСОБА_1, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9).

Також, після розірвання договору дарування, відповідачка і син позивача виїхали з квартири і в ній не проживають. При цьому, відповідачка ОСОБА_2 залишилася бути зареєстрованою по АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно ч.1 ч. 4 ст. 156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 не являється членом сім'ї власника зазначеної вище квартири ОСОБА_1

Згідно акту про не проживання від 20 вересня 2016 року, складеного сусідами позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підписи яких засвідчені КП «ЖКС «Пересипський» Одеської міської ради, відповідачка ОСОБА_2 добровільно виїхала з квартири АДРЕСА_1 у квітні 2014 року і з того часу в квартирі не проживає (а.с.15).

Однак, відповідачка не знялася з реєстрації, залишившись бути зареєстрованою у вказаній квартирі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи встановлені факти та досліджені докази, які викладені вище, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2, як колишній член сім'ї, колишнього власника квартири АДРЕСА_1, після зміни власника втратила право користування житловою площею домоволодіння, оскільки згідно ст. 346 ч.1, п.1, п.11 ЦК України - право власності припиняється у разі - відчуження власником свого майна.

Також, у зв'язку з відчуженням сином позивача, ОСОБА_3, квартири, припинилося і право члена його сім'ї ОСОБА_2 на право користування житловою площею в зазначеній вище квартирі.

Згідно ст.150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Будь-які договори найму чи оренди житлового приміщення у спірній квартирі, між відповідачкою та позивачем, як новим власником квартири, не укладалися.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги правомірні, ґрунтуються на нормах ст. ст. 346, 391 ЦК України, ст.ст 150, 156 ЖК України, які регулюють виниклі правовідносини, тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, права користування житловою площею в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, яка подається до Суворовського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку.

Суддя: