Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданнісправу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, звернулися до суду з указаним позовом, зазначалючи, що з 06 вересня 1997 року до 27 січня 2004 року ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з ОСОБА_8, у якому народився син ОСОБА_5

Позивачам, відповідачу ОСОБА_6, а також ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій на даний час проживає сім'я ОСОБА_7, якій дозволила там тимчасово проживати ОСОБА_6, пообіцявши в майбутньому продати тій спірну квартиру за кошти, які отримала наперед.

Відповідач ОСОБА_8 перебуває у Російській Федерації, де проживає з іншою сім'єю, хочаі надалі зареєстрований у спірній квартирі.

Оскільки ОСОБА_6 не дає позивачам доступу до спірної квартири, в якій проживають тимчасові мешканці, просили зобов'язати ОСОБА_6 не чинити їм перешкод у користуванні квартирою, вселити їх до квартири та виселити ОСОБА_7 разом з членами її сім'ї без надання їм іншого житла.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1 та надати їм доступ до вказаної квартири.

Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_7 разом з членами її сім'ї: ОСОБА_9, ОСОБА_10; Х.І. із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції,

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на квартиру від 19 травня 2004 року № 744 квартира АДРЕСА_1 в рівних частках належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та членам її сім'ї: ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5-- в рівних частках кожному по 1/5 частині кожному.

ОСОБА_6 прийняла спадщину у вигляді 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті її батька ОСОБА_11., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як убачається із копії акта, складеного комісією КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 31 липня 2015 року, в квартирі АДРЕСА_1 проживають без реєстрації: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які зареєстровані в с. Поториця Сокальського району Львівської області.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім''ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

ВУраховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідачі перешкоджають позивачам у розпорядженні належними їм частками квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вважаюв позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню.

ня.

---

Матеріалами справи стверджується (а.с. 7-10) і апелянтом не заперечується та обставина, що позивачі є співвласниками спірної квартири, а відтак їм належать права володіння, користування та розпорядження цією квартирою (ч.1 ст. 317 ЦК України).

Апелянтом також визнається той факт, що вона без згоди інших співвласників спірної квартири поселила у спірну квартиру відповідачку ОСОБА_7 (про що остання також зазначає у поданих нею до суду апеляційної інстанції lass=rvts30>письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8Є.), чим порушила норму права, що встановлена частиною 1 ст. 358 ЦК України, якою передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги про надуманість позовних вимог в частині усунення позивачам перешкод у користуванні спірною квартирою є необгрунтованими, а тому до уваги прийматися не можуть.

В іншій частині доводи апеляційної скарги стосуються прав та інтересів сім'ї співвідповідачки ОСОБА_7, ніби-то порушених (на думку апелянта) оскаржуваним рішенням.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачка ОСОБА_7 або її повнолітні діти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 уповноважували б ОСОБА_6 на захист їхніх ніби-то порушених прав, свобод чи інтересів.

Самі ж ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року в апеляційному порядку не оскаржували.

Більше того. Як вже зазначалося вище, ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 подали свої письмові пояснення на апеляційну скаргу, зі змісту яких вбачається, що вони визнають законність оскаржуваного рішення та заявляють про відсутність будь-яких своїх претензій до цього рішення.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині, що стосується ніби-то порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів сім'ї відповідачки ОСОБА_7, також до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Для 1, 2

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Для 1, 2

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова