Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дербенцевої Т.П.,

суддів: Гвоздика П.О., Мостової Г.І.,

ПоповичО.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6, про що Індустріальним відділом актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 1448 від 30 жовтня 2006 року. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1, та земельна ділянка АДРЕСА_2 на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на яку виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 25 серпня 2005 року; збудований дачний будинок на земельній ділянці по вул. Вишневій СТ «Ландиш» на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, але не введений в експлуатацію. При житті ОСОБА_6 заповіту не залишила. Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями за законом першої черги у відповідності до ст. 1261 ЦК України є він (позивач), та ще два спадкоємці - його батько ОСОБА_5 (чоловік померлої), та його дід ОСОБА_4 (батько померлої). До дня смерті ОСОБА_6 він постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1 разом із матір'ю та батьком ОСОБА_5, який був зареєстрований за іншою адресою. У вказаній квартирі він, позивач, проживає і після смерті ОСОБА_6, сплачує комунальні послуги за квартиру, ремонтує її. Фактично прийняв спадщину, у зв'язку із чим 11 січня 2007 року звернувся до Шостої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська разом з батьком ОСОБА_5 та дідом ОСОБА_4 для її оформлення. Нотаріус постановою від 21 жовтня 2013 року відмовив йому у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що в його паспорті була відсутня відмітка щодо реєстрації за місцем проживання спадкодавця.

З огляду на зазначене, позивач просив суд встановити факт його постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 зі своєю матір'ю ОСОБА_6 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт того, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_6 проживав в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі судами встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 11 грудня 1996 року, а також земельна ділянка АДРЕСА_2 на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на яку виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 25 серпня 2005 року (а. с. 7-10, 93).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті 11 січня 2007 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись батько померлої ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5

21 жовтня 2013 року позивач - син спадкодавця, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері.

Згідно постанови державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дій від 21 жовтня 2013 року № 2749/02-31, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії буде суперечити чинному законодавству, оскільки протягом встановленого законом строку він не подав заяви про прийняття спадщини та не був зареєстрований разом із спадкодавцем на день її смерті.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (станом на дату відмови ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що у наданих позивачем документах не зазначено з якого часу він проживав разом із спадкодавцем, крім того обставини постійного проживання позивача за місцем відкриття спадщини спростовуються відміткою у паспорті ОСОБА_3 про реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1 лише після смерті матері.

Разом з тим, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, суд не дав оцінки тій обставині, що у паспорті позивача, який виданий у 2005 році, відсутня відмітка про реєстрацію за будь-якою адресою на день смерті матері, та не встановив, чи був позивач зареєстрований за іншою адресою на час відкриття спадщини.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Таким чином, при вирішенні справи апеляційний суд виходив із неправильного розуміння ч. 3 ст. 1268 ЦК України та не досліджував обставини, обумовлені диспозицією наведеної норми.

З наведених підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

ОСОБА_5 залучений до участі у справі як третя особа, проте є спадкоємцем, що прийняв спадщину, на частку у якій претендує позивач, а тому повинен брати участь у справі як відповідач.

Враховуючи те, що таке питання у суді першої інстанції не вирішено, а суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень на зміну сторін у справі, скасуванню підлягає й рішення суду першої інстанції із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. ст. 335, 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.П. Дербенцева

Судді: П.О. Гвоздик

Г.І. Мостова

О.В. Попович

О.М. Ситнік