У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 08 жовтня 1997 року виконкомом Мачомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від

10 серпня 2007 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 25 липня 2007 року.

З серпня 2015 року, через непорозуміння з ОСОБА_3, позивач почав проживати окремо від сім'ї. 18 серпня 2015 року ОСОБА_3 подала до відділу ДВС заяву про виконання рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2007 року та про стягнення заборгованості по аліментах. Начальником відділу ДВС Теплицького районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, нарахована заборгованість за аліментами в сумі 24 487 грн 84 коп.

Посилаючись на вказані обставини, та з урахуванням змін до позовних вимог, позивач просив ухвалити рішення про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на підставі ч. 3 ст. 197 СК України.

Рішенням районного Теплицького суду Вінницької області від

23 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у сумі 24 487 грн 84 коп. на користь ОСОБА_3 на утримання дочки

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 серпня 2012 року по

31 липня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від

17 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваним рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та дійшов вірного висновку про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами

(ст. 212 ЦПК України) виходив з недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд апеляційної інстанції, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норму права до спірних правовідносин та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому підстави для звільнення розміру аліментів відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович