Ухвала

іменем україни

02 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договорів дарування недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зазначаючи, що 06 грудня 2006 року між нею та її братом ОСОБА_7 було укладено два договори дарування, за якими вона відчужила на користь ОСОБА_7 дві земельні ділянки площею 0,13 га та площею 0,08 га, розташовані по АДРЕСА_1

Зазначала, що ці договори укладалися з метою побудови ОСОБА_7 на цих земельних ділянках жилого будинку для її сім'ї, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, житло збудоване не було. У зв'язку із цим указувала, що уклала спірні договори під впливом помилки та просила визнати їх недійсними на підставі ст. 229 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_4 безоплатно відчужила у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,13 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,2496 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1

06 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладений ще один договір дарування, за яким ОСОБА_4 безоплатно відчужила у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,08 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,16 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

ОСОБА_4 на підтвердження своїх вимог про визнання правочинів недійсними не довела належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказували б на помилку.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відмовив у позові.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О.Гвоздик

В.І.Мартинюк