Справа № 492/397/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2016 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо відмови у приватизації житла,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 163 від 16 жовтня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1Д.» та № 200 від 05 лютого 2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо приватизації житла», посилаючись на те, що вказаними рішеннями відповідач скасував рішення органу приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області від 25 вересня 2012 року № 29, на підставі якого йому було безоплатно передано у приватну власність квартиру в АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) та відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Позивач вважає вищезазначені рішення органу місцевого самоврядування незаконними та підлягаючими скасуванню, що зумовило звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та пояснив суду, що спірна квартира йому була надана відповідачем у неналежному для проживання стані, було пусте приміщення, без стін та міжкімнатних перегородок. Оскільки у нього шестеро дітей, по мірі фінансової можливості, протягом 2015 2016 років він робив у спірній квартирі ремонт, купував будівельні матеріали, зробив міжкімнатні стіни.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав, що викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та дала суду пояснення про те, що оскаржувані позивачем рішення вважає законними та такими, що не підлягають скасуванню, оскільки у 2009 році позивач перебував на квартирному обліку як такий, що потребує поліпшення житлових умов. У 2010 році було прийнято рішення № 270, яким було вирішено надати згоду на проведення ремонту житлових приміщень у будинку № 19 по вул. Калмикова в м. Арциз, щоб мешканці самі робили у квартирах ремонт, оскільки у Арцизькій міській раді не було коштів на проведення ремонту. Рішенням органу приватизації при Арцизькій міській раді від 25.09.2012 року № 29 ОСОБА_1 було безоплатно передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_2. Йому надавалась квартира, щоб він робив там ремонт і проживав в ній, однак, позивач ОСОБА_1 досі в квартирі не проживає і не проживав в ній, у звязку з чим його можна було вважати таким, що втратив право користування житловим приміщенням спірної квартири. Представник відповідача також заявила про те, що визнає, той факт, що квартира була надана позивачу в неналежному для проживання стані. У пункті 5 оскаржуваного рішення вказано, що в БТІ необхідно оформити свідоцтво про право власності на житло, однак, цього зроблено позивачем не було. У 2014 2016 роках ОСОБА_1 почав звертатися до Арцизької міської ради з проханнями видати йому це свідоцтво, однак, при проведенні перевірки було виявлено, що таке житло не могло бути передано у приватизацію відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки в ньому чітко зазначено, що не підлягають приватизації такі квартири, які перебувають у аварійному стані. Відповідно до акту обстеження, спірна квартира перебувала у аварійному стані. Квартиру у ОСОБА_1 ніхто не забирає, він може робити в ній ремонт. Арцизька міська рада простежує, щоб в квартирах, в яких робився ремонт, були умови для проживання інших осіб. Позивач проживає у спірній квартирі як наймач. При прийнятті оскаржуваних рішень було виявлено порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в якому визначено, що право на приватизацію квартир в будинках державного житлового фонду мають громадяни України, які постійно проживають в даному житловому приміщенні. Позивач у даній квартирі не проживає і не проживав ніколи і тому прийняте рішення № 29 від 25.09.2012 року, було скасовано рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради від 15.10.2014 року. Ремонт в спірній квартирі позивач не робить, в квартирі немає перегородок та міжкімнатних стін, кімнати не відокремлені, що встановлено актом обстеження від 04.10.2014 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник у житлових відносинах, які відповідно регулюються Житловим та Цивільним кодексами України, на підставі положень яких і слід вирішити спір у наявній справі.

Судом також враховується, що приписи п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. А у відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Поняття «житлові відносини», на думку суду, в контексті змісту наведеної норми п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України включає і право на одержання житла у власність, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції, у звязку з чим суд вважає, що зазначений спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення адміністративної справи, і компетенція адміністративних судів, установлена ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на даний спір не поширюється, у звязку з чим спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Аналогічного висновку прийшов Вищий адміністративний суд України, який викладений в ухвалі від 02.06.2015 р. №К/800/12155/14, а також Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2014 року № 21-530а14.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно ордеру № 25 від 13.12.2010 р., виданого виконавчим комітетом Арцизької міської ради, позивачу була надана квартира № 82, що знаходиться в буд. № 19 по вул. Калмикова в м. Арцизі Одеської області (а.с. 4).

Рішенням органу приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області від 25 вересня 2012 року № 29, ОСОБА_1 на підставі його заяви було безоплатно передано у приватну власність квартиру в АДРЕСА_1 (а.с. 6, 18).

Як вбачається з копії паспорту, місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Як видно з копії акту обстеження кв. № 82 житлового будинку № 19 по вул. Калмикова в м. Арцизі від 04.10.2014 року, комісією у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 при проведенні обстеження зазначеної квартири встановлено, що в приміщенні відсутні всі міжкімнатні перегородки, два вікна частково викладені цеглою, одне повністю замуроване, відсутній унітаз. В приміщенні зберігаються деякі будівельні матеріали, меблі відсутні, квартира знаходиться в нежилому стані, в квартирі ніхто не проживає (а.с. 16).

Відповідно до оскаржуваних рішень виконавчого комітету Арцизької міської ради № 163 від 15.10.2014 р., № 200 від 05 лютого 2016 року, на підставі ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішень виконавчого комітету Арцизької міської ради № 270 від 09.08.2010 року «Про надання згоди на проведення ремонту житлових приміщень першого підїзду будинку по вул. Калмикова, 19 у м. Арциз», № 491 від 29.10.2010 року «Про надання квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1Д.», № 163 від 15.10.2014 року, № 13 від 10.02.2015 року, акту перевірки житлових умов заявника від 02 лютого 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_4, враховуючи, що квартира знаходиться в нежитловому стані, та заявник в ній не проживає, технічний стан квартири не відповідає технічній документації, вона не придатна для проживання, скасовано рішення органу приватизації при Арцизькій міській раді № 29 від 25 вересня 2012 року (а.с. 7 8, 17, 20, 21).

На підтвердження заявлених позовних вимог та на спростування доводів відповідача, позивачем ОСОБА_1 надані суду накладні про придбання ним будівельних матеріалів, а також копії фотографій, з яких вбачається, що квартира надана позивачу перебуває в стадії ремонту, зокрема зводяться перестінки, вікна, встановлений унітаз, раковина (а.с. 31 44).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти тільки на підставах, в межах повноважень і способом, які передбачені Конституцією і законами України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Таким чином, рішення, що приймаються виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області мають відповідати Конституції і Законам України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно п/п 1, 2 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» серед іншого до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів місцевих рад віднесені повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

З аналізу зазначеної норми випливає, що виконавчий комітет не наділений повноваженнями щодо скасування будь-яких рішень органу приватизації. Скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень, в силу п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить до виключної компетенції міських рад та ці питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено поняття приватизації державного житлового фонду (далі приватизація), зокрема це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України, а також визначено поняття державного житлового фонду це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

За ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Згідно ч. 1 ст. 8. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідачем у справі не надано суду доказів створення органу приватизації, у звязку з чим суд приходить до висновку про те, що органом приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області є її виконавчий комітет.

Згідно з ч.ч. 3 5 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Порядок приватизації державного житлового фонду регулюється Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яке затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56.

Пунктами 18, 20, 23 цього Положення встановлено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням органу приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області від 25 вересня 2012 року № 29, ОСОБА_1 на підставі його заяви було безоплатно передано у приватну власність квартиру в АДРЕСА_1 (а.с. 6, 18).

Судом також встановлено, і не спростовувалось сторонами у справі, що з самого початку позивачу квартира передавалась у не придатному для проживання стані. Цей факт також підтверджений рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 270 від 09.08.2010 року «Про надання згоди на проведення ремонту житлових приміщень першого підїзду будинку по вул. Калмикова, 19 у м. Арциз».

Крім того, з зазначеного рішення вбачається, що виконавчим комітетом у пунктах 2, 5 встановлено умови щодо установлення громадянами, яким будуть надані житлові приміщення у будинку по вул. Калмикова, 19 у м. Арциз, каналізації, освітлення, водопостачання та розмежування і зведення стін квартирних приміщень до 15 вересня 2010 року, а також умову здійснити видачу ордерів на вселення у квартири після виконання робіт з проведення комунікацій та зведення стін відповідно до розмітки.

Ордер на житлове приміщення ОСОБА_1 виданий 13 грудня 2010 року, тобто після спливу строків, визначених рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 270 від 09.08.2010 року «Про надання згоди на проведення ремонту житлових приміщень першого підїзду будинку по вул. Калмикова, 19 у м. Арциз». Видача ордеру свідчить про виконання ОСОБА_1 умов згаданого рішення, що спростовує доводи представника відповідача про те, що ремонт у квартирі ОСОБА_1 не проводиться.

Рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 163 від 15.10.2014 р., № 200 від 05 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про видачу свідоцтва про право власності на житло та скасоване рішення органу приватизації від 25 вересня 2012 року № 29, а рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 200 від 05 лютого 2016 року ОСОБА_1 знову відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_4.

Як зазначалося вище відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Більше того, за умови дотримання позивачем вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вище вказаних положень органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 4 статті 2 цього Закону (ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Судом було встановлено, що рішенням органу приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області № 29 від 25 вересня 2012 року передано ОСОБА_1 у приватну власність квартиру АДРЕСА_5. Прийняття такого рішення свідчить про те, що при здійсненні приватизації наданої йому квартири ОСОБА_1 було дотримано вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян.

У своїх рішеннях Європейський Суд зазначає, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Проте, оскаржуваними рішеннями відповідач всупереч вимогам наведених вище ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», положень ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», скасувавши рішення органу приватизації про передачу ОСОБА_1 у приватну власність квартири, перевищив свої повноваження, оскільки відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет не вповноважений скасовувати такі рішення, перебравши таким чином на себе повноваження місцевої ради, порушивши при цьому право позивача на реалізацію права на приватизацію житла. При цьому відповідач також не врахував, що заборонивши всупереч вимогам закону приватизацію житла, він таким чином позбавляє родину заявника житла, оскільки у звязку з тим, що ОСОБА_1 та членам його родини було виділене житло з самого початку не придатне для вселення і проживання, та заявник до наявного часу власними силами та коштами робить у наданій оселі ремонт, тому оскаржувані рішення відповідача не можуть визнані такими, що переслідують законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, його дії з прийняття рішень не здійснюються «згідно із законом» та не можуть розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» в розумінні ст. 8 Європейської Конвенції про захист праві людини та основоположних свобод.

Доводи представника відповідача про те, що рішення органу приватизації було скасоване правомірно у звязку з не проживанням позивача у квартирі та не закінченням ним ремонту, встановлених судом обставин та порушень закону не спростовують і не дають підстав для висновку про правомірність оскаржуваних позивачем рішень.

Таким чином, за встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання рішень відповідача протиправними є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Тому, зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області щодо відмови у приватизації житла, підлягають задоволенню.

На підставі ст. 19 Конституції України, Житлового кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо відмови у приватизації житла задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 163 від 16 жовтня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1Д.» та № 200 від 05 лютого 2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо приватизації житла».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_6