Провадження № 2/127/1273/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Овсюк Є.М.,

за участю секретаря Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій ВАТ «КБ «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, передбачених п.4..3.16 Договору з 25.05.2007 року та зарахування суми 7366,20 доларів США в рахунок інших платежів, визнання недійсною умову, викладену в п. 5.2. Кредитного договору № 19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 р. В позові зазначає, що згідно укладеного кредитного договору ОСОБА_2 надано кредит в сумі 39500 дол. США, строком на 240 місяців, з нарахуванням 12% річних за користування кредитом.

При підписанні кредитного договору сторони домовились, що позичальник сплачує щомісячно необхідну мінімальну суму платежу в розмірі 437дол. США.

Відповідно до Додаткового правочину №1 від 19.09.2005 р., який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 сторони доповнили розділ 4 Договору пунктом 4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами, одночасно з внесенням мінімального необхідного платежу, згідно п.3.3.3 Договору. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок №8005».

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №1 від 19.09.2005 р., між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №2 від 19.09.2005 р., між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №3 від 19.09.2005 р.

Відповідно до п.1.2 Договорів поруки Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

За період користування кредитом позичальник частково здійснив погашення по кредиту на загальну суму 65562.79 дол. США, але в подальшому свої обовязки по погашенню кредиту виконував неналежним чином і створив заборгованість, яка станом на 06.07.2015 р. складає 22147.72 дол. США, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

В листопаді 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання неправомірними дій ВАТ КБ «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом передбачених п.4.3.16 Договору від 25.05.2007 р. та зарахування суми 7366.20 дол. США в рахунок інших платежів по договору, а також визнання недійсною умову, викладену в п.5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 р., укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» із застосуванням наслідків його недійсності.

В зустрічному позові ОСОБА_2 вказує, що банком всупереч ст.42 Конституції України ст.ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживача» до умов договору були включені несправедливі умови про сплату непропорційно великої суми компенсації, пені та передбачена сплата банку необґрунтованої комісійної винагороди.

Зазначені умови договору, на думку позивача, створили істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Зазначає, що 10.05.2007 р. постановою Правління НБУ за №168 затверджено Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зі змісту п.3.6 Правил слідує, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, за дії, які банк здійснює на власну користь. Ця постанова НБУ набула чинності з 25.05.2007 р., але позивач по первісному позову на це не звернув увагу і не скасував нарахування вказаної плати. Відповідно до зазначеного положення п.1.3.2 кредитного договору (плата за користування кредитом), п.4.3.16 договору внесені на підставі додаткового правочину від 24.05.2015 р. суперечать вимогам п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому на підставі ч.1 ст.215 ЦК України ці положення кредитного договору підлягають визнанню недійсними.

З врахуванням наведеного, вважає, що грошові кошти в сумі 7366.20 дол. США, які були нараховані позичальнику в якості комісії за надання та управління кредитом, є безпідставно набутим банком майном в розумінні ст.1212 ЦК України і підлягають поверненню позичальнику, а тому ця сума відповідно до ч.1 ст.601 ЦК України підлягає зарахуванню в рахунок інших платежів.

Також зазначає, що відповідно до п.5.2 кредитного договору передбачена пеня у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що за один рік складає 365 % річних, що є непропорційно великою сумою компенсації і суперечить вимогам законодавства, а тому цю умову викладену в п.5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 р. щодо стягнення пені слід визнати недійсною.

В судовому засіданні представник позивача по первісному позову ОСОБА_6 просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. З цих же підстав не визнав і просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідачів та позивача по зустрічному позову ОСОБА_7 частково позов ПАТ «КБ «Надра» визнала в сумі 14449.30 дол. США. та підтримала зустрічний позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. А в задоволенні первісного позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і докази, які надали сторони, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Кредитного договору № 19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року фізичній особі ОСОБА_2 надано кредит в сумі 39500,00 USD (тридцять дев'ять тисяч пятсот доларів США), строком на 2400 місяців.

Умовами п. 1.3.1. Кредитного договору передбачена плата за користування Кредитом відсотків з розрахунку 12 % річних.

На виконання умов Кредитного договору п.3.1.1. банк здійснив видачу кредиту (підтверджується заявою на видачу готівки №NL-1 від 19.09.2005 року).

Пункт 3.3.1. кредитного договору передбачає порядок повернення кредиту шляхом перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

При підписанні кредитного договору сторони домовились, що позичальник сплачує щомісячно необхідну мінімальну суму платежу, яка складає 437 дол.США.

Нарахування процентів за користування кредитом відбувається відповідно до п.3.4. кредитного договору, а саме за фактичну кількість днів у періоді, при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до умов п.4.2.4. Кредитного договору, банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.3.3.3. кредитного договору.

Пункт 4.3.7. кредитного договору передбачає один з обов'язків Позичальника сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору.

Позичальник також взяв на себе зобов'язання відповідно до п.4.3.8. Кредитного договору у випадку порушення виконання зобов'язань, передбачених договором, сплати банку штрафні санкції, визначені п.п. 5.1.-5.4. Кредитного договору.

Пунктом 4.3.9. Кредитного договору визначено обов'язок Позичальника достроково виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплаті нарахованих процентів та передбачених штрафних санкцій, у випадках, передбачених кредитним договором.

За порушення Позичальником строків сплати мінімально необхідних платежів згідно п.5.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно сплачених коштів за кожен день прострочення.

Водночас пункт 5.3. кредитного договору передбачає відповідальність Позичальника за порушення умов п.п. 4.З.2., 4.3.4., 4.3.10., 4.3.12, 4.3.13. кредитного договору, а саме сплату Позичальником штрафу у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п.1.1. кредитного договору, за кожен випадок.

Відповідно до Додаткового правочину № 1 від 19.09.2005 року, який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, сторони домовились доповнити розділ 4 кредитного договору пунктом 4.3.16 наступного змісту:

«4.3.16 Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно п. 3.3.3. Договору. Зазначену комісію Позичальник повинен перераховувати на рахунок № 8005».

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №1 від 19.09.2005 р., між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №2 від 19.09.2005 р., між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №3 від 19.09.2005 р.

Пунктом 1.1. договорів поруки передбачено, що Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору № 19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року, а саме: повернути до 19.09.2025 року кредит в сумі 39500,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити штраф та пеню у випадках та розмірах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п.1.2 Договорів поруки Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

За період користування кредитом позичальник частково здійснив погашення по кредиту на загальну суму 65562.79 дол. США, з яких: по тілу кредиту 19157.38 дол. США; по відсоткам за користування кредитом - 37093.84 дол. США; комісія по кредиту - 9300.98 дол. США; пені по кредиту - 10.59 дол. США.

В наслідок неналежного виконання Позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування ним, сплаті пені та штрафу утворилась заборгованість.

Станом на 06.07.2015 року заборгованість по кредитному договору складає 22147.72 дол. США та 8587,01 гри., що сумарно на вказану дату еквівалентно за курсом НБУ 474093,33 грн., з яких: заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена 20342.62 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена 1472.88 дол. США; заборгованість по сплаті комісії 332.22 США; пеня за прострочення сплати кредиту - 8587,01 грн.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, позивач по первісному позову просить суд стягнути з відповідачів як солідарних боржників заборгованість по кредитному договору .

Вирішуючи позов ОСОБА_2 про визнання неправомірним дії ВАТ «КБ «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом та визнання недійсним умов договору викладених у пункті 5.2., суд приходить до висновку, що дії банку встановленням комісії за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, яка встановлена Додатковим правочином №1 від 24 травня 2005 року шляхом внесення змін у Кредитний договір від 24 травня 2005 року, є неправомірними.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що пунктом 3.6. Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, який набрав чинності 25 травня 2007 року, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо).

Відповідно до положення абзацу 1 частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. За положенням частини 5 статті 4 цієї статті цього Кодексу інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законами.

Відповідно статті 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Вказана Постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 є нормативно-правовим актом, який підлягає обовязковому виконанню банками України. Як вбачається із змісту преамбули зазначеної Постанови вона прийнята відповідно до вимог пункту 4 статті 7 Закону України «Про Національний банк України», статей 47,49 та 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту.

Як вбачається із пункту 4.3.16. кредитного договору від 19.09.2005 р. встановлена комісія за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами є незаконною, оскільки встановлена для сплати споживачем на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Згідно з положенням частини 1 статті 203 ЦПК України (у редакції на час виникнення правовідносин між сторонами) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже вказана правова підстава для визнання неправомірними дій ВАТ «КБ «Надра» є самостійною та достатньою для визнання неправомірними дій банку в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом з 25 травня 2007 року, оскільки недотримання банком актів законодавства які підлягають обовязковому виконанню та які регулюють спірні правовідносини, які призвели до неправомірного встановлення комісії за надання та управління кредитом є неправомірними діями, що порушують право споживача ОСОБА_2

Оскільки ВАТ «КБ «Надра» (в даний час ПАТ «КБ «Надра») безпідставно усупереч закону встановило та отримувало щомісячні платежі від ОСОБА_2 за надання та управління кредитом, то ці платежі за вимогою ОСОБА_2 мають бути йому повернуті в силу положення частини 1 статті 1212 ЦК України.

Згідно з розрахунком наданим ОСОБА_2 у поясненні до зустрічного позову, який відповідає доказам у справі по платежам та який представником ПАТ «КБ «Надра» не спростовано у судовому засіданні, сума платежів по комісії сплачених з 05.06.2007 року по 04.12.2015 року становить 7366.20 доларів США, які слід повернути ОСОБА_2

Разом із тим, оскільки ОСОБА_2 ставить питання про зарахування цієї сплаченої ним банку суми в рахунок інших платежів по кредитному договору, в силу положення статті 601 ЦК України, то такі її вимоги підлягають задоволенню відповідно до порядку, який визначений п.3.5. Кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року та статтею 534 ЦК України.

Виходячи із того, що ОСОБА_2 бажає сплатити залишок боргу, суму якого вона обрахувала, за виключенням 7366.20 доларів США комісії, у розмірі 14449.30 доларів США, про що зазначила у письмовому виді, то, ураховуючи положення статей 10 та 11 ЦПК України, таке стягнення боргу частково не суперечитиме закону.

Щодо рішення суду в частині вимог ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності, то суд вважає доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 обґрунтованими.

Разом із тим, у зустрічній позовній заяві та у поданих письмових поясненнях до позову ОСОБА_2 посилається на пункт 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) згідно з яким несправедливими умовами є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятнадцять відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, та вказує на несправедливі положення пункту 5.2. Кредитного договору, згідно з яким за прострочення виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів, у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язання або сплати процентів за користування кредитом передбачена пеня у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. ОСОБА_2 вказує при цьому, що внаслідок застосування вказаної умови Договору кредитний договір встановлює відповідальність за прострочення повернення кредиту в розмірі 365 відсотка річних, що є абсолютно непропорційно великою сумою компенсації і суперечить вказаній нормі закону.

Саме через наявність цих обставин та правових підстав ОСОБА_2 ставив питання про визнання недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09. 2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

Із вказаного ОСОБА_2 пункту 5.2 Кредитного договору вбачається, що його умова є явно несправедливою і породжує дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, що відповідно до частини 2 статті 18 Закону є несправедливою умовою договору.

Оскільки відповідно до частини 1 статті 18 цього Закону банк не повинен був включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими, проте зробив це, то такі положення договору (умова договору) слід визнати несправедливим та визнати таку умову недійсною, відповідно до положення частини 5 статті 18 Закону.

Отже, в силу встановлених обставин про включення до пункту 5.2. Кредитного договору положення яке є несправедливим і всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу ОСОБА_2, а також в силу положення статті 22, частин 1, 2, пункту 5 частини 3, частини 5 статті 18 Закону та положень частини 1 статті 203 ЦК України, частини 1 статті 215 цього Кодексу, слід визнати недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору слід задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання неправомірним дій в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом та про визнання недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності слід задовольнити.

Слід визнати недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

Також слід визнати неправомірними дії ВАТ КБ «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, передбачених пунктом 4.3.16 Кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 року з 25 травня 2007 року та зарахувати сплачену ОСОБА_2 суму 7366.20 доларів США комісії в рахунок платежів Кредитного договору в порядку, п.3.5. Кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року та статтею 534 ЦК України.

Щодо вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення з них заборгованості, як з поручителів, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні таких позовних вимог з наступного.

Відповідно дост.1054 ЦК України"За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти".

Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 1ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 554 ЦК України «У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки».

Відповідно до ч. 1ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як слідує зі змісту додаткового правочину № 1 від 19.09.2005 р. укладеного між ВАТ КБ «Надра» в особі директора філії ВАТ КБ «Надра» Вінницьке РУ з однієї сторони та ОСОБА_2, на позичальника покладено додаткові зобов'язання, які полягають у сплаті комісії за оформлення кредитної справи в розмірі 1010 грн., а також сплаті комісії за надання та управління кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу згідно з п. 3.3.3 договору.

Вказані зобов'язання позичальника первинним договором кредиту передбачені не були, а відтак відповідно до положень розділу 1 договорів поруки № 1, №2 та №3 від 19.09.2005 р. призводять до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відомостей, які б свідчили про належне повідомлення поручителя про зміну вищевказаних положень кредитного договору суду надано не було.

В Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-69цс11 зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Відповідно до абз.1 п 22 Постанови від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. В абз. 2 п. 22 Постанови вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов ,а саме:внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Відповідно до ч.1ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення договору поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності - ч. 1ст. 559 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що порука є припиненою в звязку з ненаданням поручителями ОСОБА_3В, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згоди на зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Оскільки представник зустрічного позивача ОСОБА_7 не наполягала щодо стягнення судових витрат з ПАТ «КБ «Надра», а первинний позивач в свою чергу на час подання позовної заяви в силу п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то в силу ч.3 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог ПАТ «КБ «Надра» на користь держави - в сумі 3036,99 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст..ст. 15, 203, 526 -545, 549-559, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживача», Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст..ст. 3, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 р. в сумі 14 449,30 доларів США.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити повністю.

Визнати неправомірними дії ВАТ «КБ «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, передбачених п.4.3.16. кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 р.

Визнати недійсною умову п.5.2 кредитного договору №19/09/2005/840-КВ-М/83 від 19.09.2005 р. укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3036,99 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: