Номер провадження 2/754/1831/16 Справа №754/207/16-ц
03 жовтня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретарів судового засідання Чернишової А.М., Малинки А.Ю., Моторенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, -
Позовні вимоги обгрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачів - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із спадкового майна: квартира АДРЕСА_2, земельна ділянка площею 0,2500 га цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли діти померлого - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є спадкоємцями першої черги. ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги спадщину не приймав.
Однак, свідоцтво про право на спадщину позивачам видано не було, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів.
Відповідач ОСОБА_4 є колишньою дружиною покійного ОСОБА_6. В період шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було придбано спільне майно - автомобіль марки «HYUNDAI» моделі «TUCSON» 2007 року випуску, ОСОБА_4 має ? частку в спільному майні подружжя, а також даний автомобіль входить до складу спадщини.
Починаючи з 2008 року відповідач ОСОБА_4 подавала понад п'ять позовів до спадкоємців за законом першої черги - позивачів, намагаючись претендувати на спадщину і утримувати у себе правовстановлюючі документи на спадкове майно. У 2015 році були прийняті остаточні судові рішення, у зв'язку з чим позивачі звернулись до нотаріуса за видачею свідоцтв про право на спадщину, але ОСОБА_4 на виклики до нотаріуса не з'являлась, правовстановлюючі документи надавати відмовилась. Крім того, позивачам стало відомо, що ОСОБА_4 за час розгляду судових справ одноособово реалізувала спірний автомобіль, отже позивачі вважають, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню на їх користь компенсація за ? частину проданого автомобіля за висновком експерта яка становить 125 845 грн, а тому вони змушені були звертатись до суду з вказаним позовом.
В ході розгляду справи ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 червня 2016 року провадження по справі було зупинено в зв'язку з призначенням судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої було доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз».
19 липня 2016 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва провадження по даній цивільній справі було відновлено та призначено судове засідання по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд винести рішення про задоволення позову.
Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність.
Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, причини її неявки суду не відомі.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, визнавши матеріали, долучені до позову, достатніми для його вирішення, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував позивач.
Представник третьої особи - Головного управління юстиції у місті Києві та третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачів - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з наступного: квартира АДРЕСА_2, земельна ділянка площею 0,2500 га цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3.
Крім того, в період шлюбу між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 було придбано транспортний засіб - «HYUNDAI TUCSON» 2.0 5 МТ4, 2007 р.в., кузов (шасі) НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2, який також входить до складу спадщини.
Суд враховує, що фактично між сторонами існує спір про право користування спірним майном, що сторони, перебуваючи між собою в конфліктному стані, тривалий час не можуть досягти згоди щодо порядку користування спірним майномпісля померлого - ОСОБА_6
З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги в установлені законом строки звернулись з заявами до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
Крім того, з заявою про прийняття спадщини до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулась і колишня дружина ОСОБА_4, за заявою якої видача свідоцтв про право на спадщину була зупинена у зв'язку із зверненням останньої до суду з позовом щодо визнання розірвання шлюбу фіктивним, анулювання актового запису про розірвання шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу, визнання права на спадкування за законом.
Через деякий час після тривалих судових справ між сторонами - 21.09.2015 р. ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 повторно звернулись з заявою до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті їх батька - ОСОБА_6
Постановою ОСОБА_7, державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 21.09.2015 р. було відмовлено ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно та було запропоновано звернутись до суду.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Таким чином, на підставі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.
Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Письмовими матеріалами справи та поясненнями позивача було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 свідомо утримує у себе правовстанорвлюючі документи на спадкове майно, чим чинить перешкоди позивачам в отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом.
Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, довідкою №10/1-173 від 16.09.2015 року, виданої Управлінням державної автомобільної інспекції Центр №1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортнимх засобів встановлено, що згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва станом на 16.09.2015 р., за гр. ОСОБА_6, був зареєстрований транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON» 2.0 5МТ4, 2007 р.в., кузов (шасі) НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 17.04.2007 р. Вищевказаний транспортний засіб знято з обліку 05.02.2013 р. та в подальшому зареєстровано за іншою фізичною особою (а.с.28).
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В разі неможливості виділу цього майна в натурі він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Надання у володіння зазначеної частки в натурі у відповідності до ч. 2 ст. 183 цього Кодексу можливе лише за умови, що майно є подільним. Якщо надання частки є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників її матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 183 ЦК України автомобіль, є неподільною річчю, як річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно висновку експерта №3-12/07 від 12 липня 2016 р., за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, виконаного Українським центром судових експертиз, ринкова вартість спірного автомобіля «HYUNDAI TUCSON» 2.0 5МТ4, 2007 р.в., станом на момент проведення дослідження складає 251 690,00 грн. (а.с.238-244).
Оцінивши Висновок вище зазначено судової експертизи за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає даний висновок до уваги при постановленні даного рішення у справі для визначення відповідної грошової компенсації.
Крім того, стороною відповідача вищезазначений висновок експертизи не спростовувався, письмових заперечень до суду не надавалось, відповідач не була позбавлена можливості викласти свої заперечення проти позову та надати суду свої пояснення та докази, оскільки остання неодноразово викликалась на судові засідання.
Враховуючи те, що позивачі в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачами права власності у порядку спадкування за законом, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскiльки суд задовольняє позовнi вимоги, з вiдповiдача на користь позивачів вiдповiдно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України пiдлягають стягненню судовi витрати по справi, якi складаються з витрат зі сплати судового збору та вартості проведеної експертизи в розмірі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 86, 182, 183, 358, 1258, 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-227, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_4
Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_4
Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_4
Рішення може бути оскаржене позивачами та третіми особами до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а сособами, які брали участь у справі та не були присутні під час проголошення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.10.2016 року.

Суддя: Н.Г.Таран