АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8462/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Маринченко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.04.2016 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3. про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на автомобіль, що належить позивачу. Вважає, що висновок суду про відсутність підстав для забезпечення позову не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і не обґрунтованістю та просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у клопотанні на адресу суду просив перенести розгляд апеляційної скарги у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання. При цьому, жодних документів, на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання позивачем не надано. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів належності автомобіля відповідачу, його вартість (з посиланням на відповідні докази). Крім того, у суду були відсутні дані про намагання відповідача з метою ухилення від повернення позики відчужити транспортний засіб, а також про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про стягнення з відповідача грошової суми у разі невжиття заходу забезпечення позову.

З вказаними висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_4. суму боргу за договором позики від 21.11.2014 в розмірі 1 400 доларів США, проценти від суми позики в розмірі 1 696,94 доларів США, а разом 3 094,94 доларів США.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на автомобіль «Хюндай Санта Фе», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від повернення позики та може з метою ухилення від виконання рішення суду переоформити автомобіль на інших осіб, що значно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду від 03.12.2015 заяву задоволено - накладено арешт на автомобіль «Хюндай Санта Фе», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_4. (а.с. 12).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2016 скасовано ухвалу Оболонського районного суду від 03.12.2015, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 47-49). Скасовуючи ухвалу апеляційна інстанції вказала на її передчасність, з огляду на те, що матеріали справи не містили даних про належність майна відповідачу з метою недопущення порушень прав третіх осіб і даних про намагання відповідача відчужити майно.

За наслідком нового розгляду даного питання судом першої інстанції постановлена ухвала про відмову в забезпеченні позову.

Колегія суддів не може погодитись з оскаржуваною ухвалою, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивачем заявлено позов майнового характеру про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 1 400 доларів США та процентів в розмірі 1 696,94 доларів США, а разом 3 094,94 доларів США.

Згідно повідомлень Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві власником автомобіля «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 (а.с. 53, 55).

Тобто, матеріали справи містять дані про належність майна саме відповідачу, а відтак дотримано вимог процесуального закону щодо можливості накладення арешту на майно лише відповідача, з метою недопущення порушень прав третіх осіб.

Отже, з огляду на предмет і ціну позову, вбачається, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення з відповідача грошової суми. При цьому, слід зазначити, що судом першої інстанції ухвалено по даній справі заочне рішення про задоволення позову, яке хоч і на даний час не набрало законної сили, проте дана обставина, в сукупності з іншими підставами, свідчить про наявність підстав для забезпечення позову.

Також, слід наголосити, що накладення арешту на майно відповідача, не порушує його прав володіння та користування вказаним майном і такий захід забезпечення підлягає скасуванню у разі відмови позивачу в задоволенні позову.

Таким чином, співвставивши заявлені позовні вимоги з обраним позивачем заходом забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про їх співмірність, а відтак суд першої інстанції помилково виходив з того, що обраний позивачем захід забезпечення позову не є співмірним з заявленими вимогами.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги у зв'язку з її обґрунтованістю та скасування ухвали суду про відмову в забезпеченні позову з постановленням нової ухвали про задоволення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-153, 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року про відмову у забезпеченні позову- скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «HYUNDAI SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_4 (АДРЕСА_1).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва