АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3476/16 Справа № 205/5101/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Деркач Н.М.
Категорія 44
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2016 року м. Дніпро

13 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.,

при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року по справі за позовом 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про виселення з житлового приміщення, -
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року 19 окремий мостовий загін ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення, посилаючись на те, що у зв`язку зі звільненням відповідача ОСОБА_1 з військової служби, він та члени його сім*ї втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей про об`єкт нерухомого майна та балансової справки, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на балансі Військової частини за інвентарним номером 10310117 та є державною власністю в особі Міністерства інфраструктури України. (а.с.7-9)

Наказом командира військової частини № 66 від 13.03.2009 року «Про розподіл службової житлової площі 44-х квартирного житлового будинку» ОСОБА_1 було видано ордер №4 на право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 78,38 кв.м., на склад сім`ї з чотирьох осіб.

Наказом командира військової частини від 01.11.2009 року №251 старший прапорщик ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас ЗСУ за п.«А» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку контракту.

Наказом командира військової частини від 13.05.2013 року №127 ордер №4, виданий ОСОБА_1 на право зайняття квартири АДРЕСА_3 , визнано недійсним, вказану квартиру виділено начальнику штаба першому заступнику командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_5 та членам його родини.

Звертаючись до суду з позовом, військова частина НОМЕР_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас, у зв`язку з чим він та його сім*я втратили право проживати у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем під час розгляду справи.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

ЖК УРСР не містить окремих положень про строки позовної давності, проте, як передбачено статтею 62 цього Кодексу, при розгляді спорів, що випливають з договору найму жилого приміщення, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічна правова норма містилася і в статті 71 ЦК Української РСР.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас наказом командира військової частини від 01.11.2009 року №251.

Військова частина звернулася до суду з даним позовом у липні 2015 року.

При цьому, про застосування строку позовної давності було заявлено відповідачем ОСОБА_2 та представником відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні 10.02.2016 року.

Таким чином, оскільки право на звернення до суду із зазначеним позовом у військової частини виникло після звільнення ОСОБА_1 з військової служби з 01.11.2009 року, то трирічний строк позовної давності закінчився у листопаді 2012 році, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-2913цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Посилання апелянта на те, що ними було перервано строк позовної давності при зверненні у липні 2013 року до суду з позовом до відповідачів про заборону вчиняти перешкоди у користуванні спірною квартирою, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки станом на липень 2013 року строк позовної давності вже було пропущено.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що військовою частиною велася письмова переписка з відповідачем щодо звільнення житлового приміщення, що відтерміновувало початок перебігу строку позовної давності, також є безпідставними, оскільки статтею 261 ЦК України визначено початок перебігу позовної давності, зокрема, - від дня, коли особа довідалася про порушення свого права, тобто, у даному разі, з моменту звільнення з військової служби відповідача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При ухваленні судового рішення судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від 10 лютого 2016 року відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відхилити.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: Н.М. Деркач Л.О.Каратаєва О.М. Осіян