Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1370/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Волошина Н. Л.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.06.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровоград цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, що станом на 13 травня 2014 року складає 43169,45 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13 травня 2014 року еквівалентно 502779,74 грн.

В обгрунтування вимог зазначено, що 23 липня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно умов якого позичальник отримує кредитні кошти у сумі 23168 доларів США, які зобов'язується повернути в повному обсязі в строк до 23 липня 2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

23 липня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 129035. Згідно якого поручитель зобов'язується відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

АКІБ «Укрсиббанк» свої зобов'язання за договором виконано в повному обсязі та надано ОСОБА_2 кредит у сумі 23168 доларів США.

08 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі й за вищевказаним кредитним договором публічному акціонерному товариству «ДельтаБанк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та актом прийому-передачі документації.

В порушення вимог кредитного договору ОСОБА_2 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 43 169,45 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13 травня 2014 року є еквівалентом 502 779,74 грн.

Посилаючись на ст.ст. 525, 526, 554, ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, Банк просив повністю задовольнити його вимоги та стягнути зазначену суму боргу.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2016 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 липня 2007 року у сумі 22623,85 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13 травня 2014 року становить 263492, 19 грн., які складаються з тіла кредиту - 9929,16 доларів США та відсотків - 12694,69 доларів США.

ПАТ «Дельта Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 43 169,45 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13 травня 2014 року становить 502 779,74 грн. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст.267 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутня заява позичальника ОСОБА_2 про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідачі в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с. 19-20).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для застосування строку позовної давності, на чому наполягав відповідач, оскільки при укладенні договору сторони встановили як строк дії кредитного договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, а так як умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником (відповідачем) строку погашення кожного чергового платежу, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (т.1 а.с. 6-16). Згідно умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 23168 доларів США, що на день укладення договору за курсом НБУ складає 116998,40 грн., під заставу транспортного засобу KIA Carens. Кредитні кошти позичальник зобов'язаний повернути у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до договору, у строк не пізніше 23 липня 2014 року, зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитними коштами (п. 1.2.2.).

Згідно п. 1.3.3. та п. 1.3.4 договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця. Період нарахування процентів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами п. 1.3.2.,9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані Банком проценти.

Пунктом 5.5 передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом ІІ цього договору.

23 липня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 129035, відповідно до п. 1.3. якого поручитель відповідає перед банком за всіма зобов'язаннями боржника за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (т. 1а.с. 18 - 19).

08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту № 0 укладеного 23 липня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 (т. 1а.с. 25, 26).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобов'язань станом на 13 травня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 43169, 45 доларів США, яка згідно курсу НБУ станом на 13 травня 2014 року становить 502779,74 грн, що складається із: тіла кредиту - 19306,47 доларів США (224855грн. 82 коп.), та відсотків - 23862, 98 доларів США (277923 грн. 92 коп.) (т. 1а.с. 17).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ї ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки .

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч. 20 ЦК України, ст. 3,4 ЦПК України).

При солідарному обов'язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 552 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 554 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала та не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності з боржника та з поручителя, який у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору відповідає перед кредитором як солідарний боржник.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним договором встановлено відповідальність.

Тобто, у даному конкретному випадку умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Заперечуючи проти позовних вимог Банку ОСОБА_3 подано заяву про застосування до спірних правовідносин в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України наслідки спливу строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 43169, 45 доларів США (т.1 а.с. 174-175).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у задоволенні позову (ч. 4 ст. 267 ЦК України)

Згідно матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків заборгованості щомісячні зобов'язання з погашення кредиту позичальник не виконує з жовтня 2008 року. Отже, право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним вище договором у Банка виникло після несплати позичальником чергового платежу - з жовтня 2008 року.

Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором поданий до суду (направлений поштою) 27 червня 2014 року, що підтверджується відтиском печатки поштового відділення на конверті (т. 1 а.с.44). Три роки, що передували зверненню до суду, тривали з 27 червня 2011 року по 27 червня 2014 року.

Позивачем не зазначено поважних причин пропущення позовної давності, тому, враховуючи вимоги ст, 253, 254 ЦК України, сплив строку позовної давності до частини щомісячних платежів, про застосування якої заявлено стороною у спорі, строк для стягнення кредитної заборгованості та відсотків нарахованих на поточну прострочену суму заборгованості необхідно обчислювати з 27 червня 2011 року по 27 червня 2014 року. Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що нарахування відповідачам відсотків у період з 27 червня 2011 року по 30 грудня 2011 року в порушення ст. 60 ЦПК України Банком не підтверджено належними доказами у зв'язку з чим стягненню підлягають відсотки нараховані у період з 31 грудня 2011 року по 27 червня 2014 року.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, суд правомірно в межах стоку позовної давності стягнув з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 22623, 85, що згідно курсу НБУ станом на 13 травня 2014 року становить 263492,19 грн., з яких тіло кредиту - 9929, 16 доларів США та відсотки нараховані на поточну прострочену суму заборгованості - 12694, 69 доларів США.

Посилання апеляційної скарги на те, що позичальник ОСОБА_2 особисто не зверталася до суду із заявою про застосування строків позовної давності є безпідставними та такими, що висновків суду не спростовують, оскільки матеріалами справи підтверджено, що з відповідною заявою до суду про застосування строку позовної давності звернувся відповідач ОСОБА_3, який у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору відповідає перед кредитором як солідарний боржник, на підставі якої судом до спірних правовідносин застосовано ст. 267 ЦК України та стягнуто кредитну заборгованість в межах позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: