Справа №481/1992/14-ц 27.05.2016 27.05.2016 27.05.2016
Справа №481/1992/14-ц Головуючий першої інстанції Уманська О.В.
Провадження №22-ц/784/1007/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача - Безушко В.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») пред'явило позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №1, за умовами якого банк зобов'язався надати і надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 6 000 швейцарських франків зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 9.99% річних, строком до 01 серпня 2014 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 01 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки №130922, за умовами якого остання поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_3 свого обов'язку за кредитним договором.

У той же день, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким останній на забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року, надав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1

Додатковою угодою №1 від 19 лютого 2009 року до договору про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року були внесені зміни щодо терміну повернення кредиту за договором та визначено, що позичальник повинен повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 01 серпня 2024 року, а також змінено розмір ануїтетного платежу зі 100 швейцарських франків до 53 швейцарських франків 29 сантимів. Відповідні зміни відображені також в Додатковій угоді №1 від 19 лютого 2009 року до договору поруки №130922 від 01 серпня 2007 року та передбачені договором про внесення змін до договору іпотеки від 27 лютого 2009 року.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_3 належним чином своїх договірних зобов'язань не виконав, у зв'язку із чим станом на 30 вересня 2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 4 395 швейцарських франків 73 сантима, що за курсом НБУ станом на 30 вересня 2014 року становить 59 891 грн. 92 коп., з яких:

- 4 271 швейцарських франків 97 сантимів (еквівалентно 58 205 грн. 67 коп.) - заборгованість за кредитом;

- 92 швейцарських франка 83 сантима (еквівалентно 1 264 грн. 81 коп.) - заборгованість за процентами;

- 27 швейцарських франків 65 сантимів (еквівалентно 376 грн. 74 коп.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 3 швейцарських франка 28 сантимів (еквівалентно 44 грн. 70 коп.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що станом на день подання позову зобов'язання щодо погашення вказаної заборгованості не виконуються, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути зазначену суму заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4 за судовим рішенням, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок НОМЕР_1, житловою площею 27.9 кв.м., загальною площею 49.7 кв.м., що розташований по вулиці Пролетарська у місті Новий Буг Миколаївської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_5, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежнім експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідачі позовні вимоги в частині стягнення заборгованості визнали в повному обсязі. В частині звернення стягнення на предмет іпотеки заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що вартість іпотечного майна значно перевищує суму боргу.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 4 395 швейцарських франків 73 сантима, що еквівалентно 59 891 грн. 92 коп. та яка складається із: заборгованості за кредитом, у тому числі за простроченим кредитом - 4 271 швейцарських франків 97 сантима (еквівалентно 58 205 грн. 67 коп.); заборгованості за процентами, у тому числі по простроченим процентам за користування кредитом - 92 швейцарських франка 83 сантима (еквівалентно 1 264 грн. 81 коп.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 27 швейцарських франків 65 сантима (еквівалентно 376 грн. 74 коп.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 швейцарських франка 28 сантима (еквівалентно 44 грн. 70 коп.)

В задоволені вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

У апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду у повній мірі не відповідає.

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Отже, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити визначену суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

За приписами ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено договір про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року, за умовами якого банк зобов'язався надати і надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 6 000 швейцарських франків зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 9.99% річних, строком до 01 серпня 2014 року (а.с.14-24).

Відповідно до п.8.1. даного договору у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 5%.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено договір поруки №130922 від 01 серпня 2007 року за умовами якого остання поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_3 свого обов'язку за кредитним договором (а.с.34-36).

В той же день між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким останній на забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 серпня 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року, надав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться по вулиці Пролетарська, НОМЕР_1 у місті Новий Буг Миколаївської області (а.с.26-32).

З пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що договір за №0 від 01 серпня 2007 року укладався між сторонами для можливості сплачувати страхові платежі з другого року кредитування, але відповідач цією кредитною лінією не скористався, тому банк вимог за вказаним договором не пред'являв.

19 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року, відповідно до якої сторони подовжили строк його дії до 01 серпня 2024 року та змінили розмір ануїтетного платежу з 100 швейцарських франків до 53 швейцарських франків 29 сантимів (а.с.25).

Відповідно до змін вказаних у зазначеній додатковій угоді, того ж дня укладено і Додаткову угоду №1 до договору поруки №130922 від 01 серпня 2007 року, а 27 лютого 2009 року Договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 01 серпня 2007 року приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області Самойленком С.М., зареєстрованого в реєстрі за №2029 (а.с.32-33,37).

15 лютого 2016 року від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли заяви в яких вони визнали позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, але просили відмовити в вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вважали, що вартість заставного майна значно перевищую суму боргу за договором (а.с.105,106,107-108).

Вирішуючи позов районний суд вважав, що між сторонами виникли правовідносини щодо зобов'язання позичальника на повернення грошових коштів за умовами договору. Та оскільки права кредитодавця на отримання належних йому сум були порушені, то вони підлягають захисту у судовому порядку, зі стягненням в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми заборгованості у розмірі 4 395 швейцарських франків 73 сантими.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції в цій частині, та особою яка подала апеляційну скаргу вони не оскаржуються.

Проте, стягуючи з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача суму боргу у розмірі 4 395 швейцарських франків 73 сантими, районний суд помилково застосував курс валют не на день ухвалення судового рішення, а на час звернення позивача з даним позовом.

Між тим, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п.14 постанови від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 25 лютого 2016 року курс української гривні встановлений Національним Банком України, складав 2738.57230 грн. за 100 швейцарських франків.

Також, визначений судом розмір неустойки (пені) підлягає відповідному корегуванню, оскільки підлягає стягненню в гривневому еквіваленті з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з цим, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року у розмірі 4 364 швейцарських франків 80 сантимів, що еквівалентно за курсом 27.385723 грн., 119 508 грн. 22 коп. та 846 грн. 86 коп., з яких:

- 4 271 швейцарських франків 97 сантимів (еквівалент 116 966 грн. 54 коп.) - заборгованість за кредитом;

- 92 швейцарських франків 83 сантима (еквівалент 2 541 грн. 68 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 846 грн. 86 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За такого, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід змінити.

Щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції керуючись п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», виходив із того, що розмір заборгованості за кредитом є неспівмірним із вартістю іпотечного майна, яка становить 154 570 грн. 00 коп., а тому дійшов висновку про неможливість звернення стягнення на нього на даний час.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна, оскільки згідно зі ст.39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

У п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України ).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та зазначаючи про необхідність урахування співмірності заборгованості за кредитним договором із вартістю переданого в іпотеку майна при вирішенні вимог про звернення стягнення на нього, суд першої інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення уваги не звернув та не зазначив, якою нормою матеріального права таке передбачено, а обмежився лише посиланням на п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5; не врахував, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основний борг, нараховані проценти та неустойку за кредитним договором і на час розгляду справи у суді, в наслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 4 364 швейцарських франків 80 сантимів, що еквівалентно 119 508 грн. 22 коп. та 846 грн. 86 коп.

За такого, на думку колегії суддів, банк мав законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, а висновки суду щодо значно більшої вартості іпотечного майна у порівнянні із сумою заборгованості, яка підлягає стягненню, є помилковими.

Підстав, передбачених ч.3 ст.39 Закону України «Про іпотеку», які перешкоджають зверненню стягнення, а також підстав, передбачених ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» судом не встановлено.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-9цс15, від 20 січня 2016 року у справі № 6-482цс15.

Таким чином, відповідно до ст.33 Закону України в погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 4 364 швейцарських франків 80 сантимів, що еквівалентно 119 508 грн. 22 коп. та 846 грн. 86 коп., необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за договором іпотеки від 01 серпня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_5

Спосіб, реалізації предмета іпотеки слід застосувати відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» також передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вимогами ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За такого, початкову ціну на предмет іпотеки слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що в повній мірі відповідає змісту правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі за № 6-120цс15.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення районного суду відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на іпотечне майно до ОСОБА_5 з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних вимог.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України рішення суду в частині судових витрат необхідно скасувати та стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1 257 (одна тисяча двісті п'ятдесят сім) грн. 73 коп. судових витрат, тобто з кожного по 419 (чотириста дев'ятнадцять) грн. 24 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року станом на 30 вересня 2014 року у розмірі 4 364 (чотири тисячі триста шістдесят чотири) швейцарських франків 80 сантимів, що еквівалентно за курсом 27.385723 грн. 119 508 (сто дев'ятнадцять тисяч п'ятсот вісім) грн. 22 коп. та 846 (вісімсот сорок шість) грн. 86 коп., з яких:

- 4 271 (чотири тисячі двісті сімдесят один) швейцарських франків 97 сантимів (еквівалент 116 966 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн. 54 коп.) - заборгованість за кредитом;

- 92 (дев'яносто два) швейцарських франків 83 сантима (еквівалент 2 541 (дві тисячі п'ятсот сорок одна) грн. 68 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 846 (вісімсот сорок шість) грн. 86 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року в частині відмови у звернені стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №1 від 01 серпня 2007 року станом на 30 вересня 2014 року у розмірі 4 364 (чотири тисячі триста шістдесят чотири) швейцарських франків 80 сантимів, що еквівалентно за курсом 27.385723 грн. 119 508 (сто дев'ятнадцять тисяч п'ятсот вісім) грн. 22 коп. та 846 (вісімсот сорок шість) грн. 86 коп., з яких: 4 271 (чотири тисячі двісті сімдесят один) швейцарських франків 97 сантимів (еквівалент 116 966 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн. 54 коп.) - заборгованість за кредитом; 92 (дев'яносто два) швейцарських франків 83 сантима (еквівалент 2 541 (дві тисячі п'ятсот сорок одна) грн. 68 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 846 (вісімсот сорок шість) грн. 86 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - звернути стягнення, відповідно до договору іпотеки від 01 серпня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5, на житловий будинок НОМЕР_1, загальною площею 49.7 кв.м., житловою площею 27.9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, належний на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01 лютого 1994 року Новобузькою державною нотаріальною конторою.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - житлового будинку НОМЕР_1, загальною площею 49.7 кв.м., житловою площею 27.9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, і належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01 лютого 1994 року Новобузькою державною нотаріальною конторою, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до дня втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року в частині вирішення судових витрат скасувати та стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1 257 (одна тисяча двісті п'ятдесят сім) грн. 73 коп. судових витрат, тобто з кожного по 419 (чотириста дев'ятнадцять) грн. 24 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Серебрякова

Судді: Н.В. Самчишина

О.І. Галущенко