Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), права вимоги якого за кредитними договорами у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року передано ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 49 980 доларів США з кінцевим строком повернення до 15 вересня 2023 року, зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотку 5 % річних + FIDR. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 26 серпня 2014 року складає: по тілу кредиту - 31 968,13 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 427 266,84 грн., та по пені - 1 599 527,89 грн.

Враховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно вказану заборгованість з відповідачів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Проте, з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 18 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 49 980 доларів США, який зобов'язався повернути у строк до 15 вересня 2023 року, зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотку 5 % річних + FIDR, та прийняв на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів банку у розмірі та в строки, визначені кредитним договором.

У забезпечення своєчасності виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Крім того, вказані зобов'язання за кредитом були забезпечені іпотечним договором.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого останнє прийняло право вимоги за кредитним договором за всіма платежами, у тому числі за основним боргом, процентами та пенею.

До ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором від 18 вересня 2008 року, укладеним між останнім та ПАТ «ОТП Банк».

ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання за договором виконало у повному обсязі, надало позичальнику кредит у визначеному договором розмірі.

Умовами договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати направлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дня одержання позичальником відповідної вимоги.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарем І.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка на підставі іпотечного договору була передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк».

Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2008 року станом на 02 квітня 2015 року становить 3 490 626,70 грн., з яких: 31 968,13 доларів США, що станом на 02 квітня 2015 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 750 672,43 грн., - заборгованість по тілу кредиту та 2 739 954,27 грн. - пеня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Так, погоджуючись з відповідачем про зміну кредитором строку виконання зобов'язання за кредитом у зв'язку з вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на майно та його реалізацію, суди дійшли висновку про вчинення банком дій, направлених на дострокове стягнення боргу відповідно до п. 1.9 вказаного вище договору.

Разом з тим, в апеляційній скарзі заявник посилався на те, що у виконавчому написі вказано період стягнення боргу, а саме: з 18 травня 2009 року по 26 листопада 2009 року.

Суд апеляційної інстанції на вищевказане уваги не звернув та не перевірив, чи було банком змінено строк виконання договору, який визначено до 15 вересня 2023 року, оскільки в матеріалах справи відсутня вимога про дострокове стягнення коштів, про яку відповідач зазначив у заяві про застосування строку позовної давності (а. с. 88).

Отже, судами вимога про дострокове стягнення заборгованості за кредитом не досліджувалась і в матеріалах справи відсутня. Умови договору щодо права банку на дострокове стягнення кредитної заборгованості також не перевірялись, оскільки з наявних в матеріалах справи копій договору їх прочитати неможливо.

Так, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, не дослідив та не перевірив доказів на їх підтвердження, дійшов передчасного висновку про зміну умов договору в частині строку виконання кредитного договору.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська