Номер провадження: 22-ц/785/5777/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі :

головуючого судді Суворова В.О.

судді Вадовської Л.М.

судді Сватаненка В.І.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

з участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 Михайлівани, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди , завданої залиттям квартири , у розмірі 21 869, 75 гривень, моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень та судових витрат, -

встановила:

22 квітня 2014 року позивачі звернулись з зазначеним позовом, який уточнили у ході розгляду справи. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі вказують, що вони є власниками квартири 136, в будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі в рівних частках. 25 червня 2014 року відбулося залиття належної їм квартири з вини мешканців та власника квартири 140, будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі, що розташована поверхом вище, у звязку з чим 25 червня 2014 року був складений відповідний акт комісії дільниці № 5 КП «ЖКС «Вузівський».

Згідно висновку № 123/2013 судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 21 869, 75 грн. Також позивачі вважають, що неправомірними діями відповідачів їм завдана моральна шкода у розмірі 10 000 грн. , окрім того, позивачі просять стягнути з відповідачів судові витрати.

Відповідачі заперечували проти позовних вимог у звязку з їх безпідставністю, оскільки відсутні винні дії з їх боку та просили суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Рішенням суду першої інстанції від 19 травня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди - задоволений частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 21 869 гривень 75 копійок, моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень 00 копійок, а всього 26 869 гривень 75 копійок та судові витрати у розмірі по 1 276 гривень 93 копійки з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Постановою № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди визначено, що фізичні особи мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушених їх прав і законних інтересів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних наслідків, завданих фізичній особі або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва № 09 про право власності на житло від 12 січня 1998 року власниками квартири 136 в будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі в рівних частках є: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 Квартира розташована на 7-му поверсі 9-поверхового будинку.

Власником квартири 140, будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі (яка розташована на 8 поверсі над квартирою позивачів) згідно договору купівлі-продажу від 06 грудня 2002 року є ОСОБА_2. Спільно з нею проживають, зареєстровані та користуються вказаною квартирою ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_12 та ОСОБА_11.

25 червня 2014 року відбулося залиття квартири 136, в будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі, яка належить позивачам. Згідно з Актом обстеження від 25 липня 2014 року, причиною заливу квартири за адресою: АДРЕСА_1, є пошкодження бойлеру в квартирі № 140. Суд першої інстанції розглядаючи справу вірно звернув увагу, що огляд проводився в той час, коли була відключена вода, що зробило неможливим встановити істинну причину затоплення.

З метою встановлення причини затоплення квартири та матеріальних збитків судом першої інстанції призначена судова будівельна-технічна експертиза.

Згідно висновку № 123/2013 судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року встановлено, що квартира 136, в будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі дійсно постраждала в наслідок залиття. Експертом були встановлені наступні пошкодження в квартирі позивачів: у коридорі, який має площу 12,2 кв.м, експертом встановлено наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, місцями здуття та відшарування оздоблювальних шарів; при обстеженні вхідних дверей виявлено їх пошкодження у вигляді тріщин на поверхні, дверні полотна мають нещільний притулок по периметрі коробки.

У ванній кімнаті, площею 2,7 кв. м, на стелі встановлено наявність слідів залиття у вигляді місцями жовтих плям та тріщин.

У кухні, яка має площу 7,4 кв.м, на стелі встановлено наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, місцями здуття та відшарування оздоблювальних шарів. На стінах виявлені сліди залиття у вигляді жовтих плям та патьоків на шпалерах, відшарування шпалер, наявність грибково-плісневих утворень.

У житловій кімнаті, площею 18,1 кв.м, на стінах виявлені сліди залиття на перегородках суміжних з приміщенням кухні у вигляді жовтих плям на шпалерах, здуття та відшарування шпалер, наявність грибково-плісневих утворень.

У житловій кімнаті площею 9,8 кв.м, на стелі наявні сліди залиття у вигляді жовтих плям, місцями здуття та відшарування оздоблювальних шарів. На стінах виявлені сліди залиття у вигляді жовтих плям та патьоків на шпалерах, відшарування шпалер, наявність грибково-плісневих утворень.

Крім того, у всіх вказаних приміщеннях були залиті водою паркетні підлоги, внаслідок впливу вологи була пошкоджена внутрішньоквартирна слабкострумова телефонна мережа.

Для визначення причин залиття квартири №136 експерт виконав обстеження приміщень віще розташованої квартири №140, яка належить ОСОБА_2 У результаті обстеження експерт встановив, що причиною залиття квартири №136 є прорив крана умивальника. На момент обстеження умивальник з краном відсутні, влаштовані заглушки. Таким чином, експерт встановив, що фактична причина залиття квартири №136 по Адміральському проспекту , буд. 1-в у м. Одесі, не відповідає причині залиття, відображеній в акті обстеження від 25 червня 2014 року.

Таким чином , судова колегія з урахуванням локалізації слідів затоплення, яка була встановлена експертом у квартирі позивачів, та несправності сантехнічного обладнання в квартирі відповідача погоджується з висновком суду першої інстанції, що залиття відбулося з квартири відповідачів.

Судова колегія вивчивши висновок експерта звертає увагу, що він є фахівцем в галузі будівництва, має вищу технічну освіту по спеціальності будівельника, попереджений про кримінальну відповідальності за ст. 384 КК УК України, стаж експертної роботи з 2009 року. При складенні висновку експерт досліджував як квартиру позивачів, так і квартиру відповідачки, встановив пошкодження в квартирі позивачів, їх локалізацію та стан і час. З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що акт про залиття квартири №136 не відповідає істинній причині затоплення, на час обстеження було відсутнє водопостачання в квартирі, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про причини затоплення обґрунтовано дав переконання висновку експерта, а не акту про затоплення, який було складено від 25 липня 2014 року.

У звязку з викладеним судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив істинну причину затоплення квартири, оскільки є протиріччя між актом та висновком експерта, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанція цілком обґрунтовано було взято до уваги висновок експерта. Крім того, судова колегія звертає увагу, що представник відповідача не заперечує, що прорив системи водопостачання мав місце на зєднанні крана умивальника з трубою водопостачання, але вважає, що вказане пошкодження відбулося не з його вини, а з перевищення допустимого тиску в системи водопостачання.

На підставі статей 10 частини третьої, ст. 60,61 ЦПК України суд на підставі доказів, які були надані позивачем, обґрунтовано встановив, що залив відбувся з вини власника квартири № 140 через недбале використання ним сантехнічного обладнання та невиконання своїх обов'язків щодо його утримання й обслуговування, оскільки відповідно до ст. 151 ЖК України саме на власникові квартири лежить обовязок на збереження квартирного обладнання будинку.

Доводи апелянта, що він не повинен відшкодувати шкоду з тих підстав, що залиття відбулося в наслідок аварії, не заслуговує на увагу, оскільки як було встановлено, залив квартири відбувся в наслідок несправного обладнання, відповідальність за яке лежить на власникові квартири. У відповідності до ст. 60 ЦПК України відповідач не довів, що аварія виникла не з його вини у наслідок перевищення тиску в мережі водопостачання. Крім того, відповідно до відповіді КП ЖКС «Вузівський» від 21 травня 2015 року в розпорядженні КП ЖСК «Вузівський» відсутні відомості про звернення громадян 25 червня 2014 року з звязку з затопленням, що спростовує данні про підвищений тиск в мережі водопостачання.

Згідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою KM України від 8.10.1992 р. N 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Тобто, відповідачка не звільнялася від відповідальності за забезпечення належного використання власного майна, і саме на власникові квартири лежить обовязок на відшкодування шкоди завданої відповідачам в наслідок затоплення квартири.

Таким чином, майнова шкода, завдана позивачам внаслідок залиття квартири, повинна відшкодовуватися саме власником квартири, а не особами, які користуються квартирою. При цьому, у разі відшкодування ним позивачам шкоди, відповідач вправі звернутись до наймачів квартири з регресною вимогою. Таким чином , судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення маральної та матеріальної шкоди з осіб, які на відповідній правовій основі користуються житлом для проживання, є обґрунтованими.

У звязку з викладеним судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні в позові про стягнення збитків у солідарному порядку як з власника квартири, так і з осіб, які користуються нею, оскільки шкода повинна бути відшкодована за рахунок власника квартири, як з особи, яка є відповідальною за її технічний стан.

Що стосується розміру матеріальних збитків, які були завдані позивачам, судова колегія бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи № 123/2015 від 30 вересня 2015 року, відповідно до якого для усунення пошкоджень, спричинених залиттям квартири 136, в будинку 1-В, по Адміральському проспекту, в місті Одесі з вини відповідачів, необхідно виконати ремонтно-відновлювальні роботи, вартість яких визначена в розмірі 21 869, 75 грн.

У звязку з тим, що матеріальна шкода була завдана позивачам в наслідок винних дій відповідача-власника квартири, яка неналежним чином стежила за станом сантехнічного обладнання, прорив якого став причиною залиття квартири, в наслідок цього позивачам була заподіяна моральна шкода. На відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції стягнув з відповідачів на підставі експертизи суму у розмірі 21 869 грн.

Довід апеляційної скарги про те , що акт про затоплення було складено з порушенням «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держкомітету України з питань ЖКГ від 17 травня 2005 р., у звязку з чим він не може бути належним доказом, судова колегія не бере до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

За змістом п. 2.3.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17 травня 2005 року (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Дійсно , акт був складений з порушенням Правил, але вказана обставина не спростовує обґрунтування позову, що саме з вини відповідача була затоплена квартира позивачів . Крім того, оцінюючи всі доказі в їх сукупності, а саме пояснення свідків, судова колегія вважає, що доводи апелянтів не заслуговують на увагу. Крім того, відповідачі заперечуючи проти доводів позивачів , не надали жодного доказу, який спростовує їх вину в завданні шкоди позивачам .

Суд першої інстанції оцінив моральну шкоду, яка була заподіяна позивачам , у розмірі 5 000 гривень. Суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з залиттям квартири, позивачам необхідно проведення ремонтно-відновлювальних робіт, відповідачі відмовилися від добровільного відшкодування збитку, позивачі втратили душевний спокій, нервували та переживали, були позбавлені можливості повноцінного користування приміщеннями квартири.

Судова колегія вважає, що з урахуванням суми матеріальних збитків і обсягу пошкоджень квартири, суд першої інстанції відступив від принципів співмірності та розумності стягнення моральної шкоди. Судова колегія вивчивши матеріали справи вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів , до 3 000 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення про стягнення в солідарному порядку шкоди, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в зазначеній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 травня 2016 року -змінити.

Викласти резолютивну частину рішення Київського районного суду міста Одеси від 19 травня 2016 року в наступній редакції: «Позов ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 Михайлівани, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_5) майнову шкоду у розмірі 21 869 гривень 75 копійок, моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_5) судові витрати у розмірі по 1276 (одна тисяча двісті сімдесят шість) гривень 93 (девяноста три) копійки на кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

ОСОБА_13

ОСОБА_14