УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними договорів за касаційною скаргою представника ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 січня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого він отримав від останнього 90 тис. доларів США, зі строком їх повернення до 23 січня 2018 року та сплатою 13,90 % річних.

Виконання його зобов'язань було забезпечено договором іпотеки від 23 січня 2008 року, укладеним між ним та банком, предметом іпотеки якого є квартира АДРЕСА_1; договорами поруки від 23 січня 2008 року, укладеними між банком і ОСОБА_5 та ОСОБА_6

При укладенні договору кредиту ПАТ «УкрСиббанк» не надало позивачеві в повному обсязі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Враховуючи викладені обставини, просив визнати недійсними вищезазначені договори кредиту, іпотеки та поруки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215, 626-628, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», п. п. 2.1, 2.5, 3.7, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із відсутності правових підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Колегія погоджується з такими висновками.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту та інші умови кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови визначені законодавством.

Оспорюваний договір про надання споживчого кредиту відповідає вимогам чинного законодавства, у його п. п. 1.3-1.6 визначено розмір процентів за користування кредитом, порядок їх нарахування та суму, яку споживач щомісячно зобов'язаний сплачувати банку за кредитом (а.с. 69-70).

Сторони узгодили графік погашення заборгованості, в якому чітко розписані суми відсотків та тіла кредиту, які позичальник повинен сплачувати щомісячно до січня 2018 року (а.с. 87-91). При цьому боржник зобов'язався вносити грошові суми саме у доларах США.

Крім того, ОСОБА_4 був повідомлений про вартість інших сукупних послуг, які він повинен сплатити при укладенні договору.

За таких обставин, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано ухвалили рішення про відмову у визнанні недійсними договорів про надання споживчого кредиту, іпотеки та поруки.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, проте відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик