Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1869/15-ц
Провадження № 2/280/199/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2016 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

при секретарі Бондаренко Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коростишівського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Коростишівського районного суду Житомирської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд вселити його до квартири №37 по вулиці Більшовицька (Київська), 109 в місті Коростишів, та встановити між ним та відповідачем порядок користування приватною квартирою №37 по вулиці Більшовицька (Київська), 109 в місті Коростишів таким чином: передати позивачу в користування ізольовану житлову кімнату, позначену на плані цифрою «5» жилою площею 17,3 кв.м. з балконом; передати в користування відповідача ізольовані житлові кімнати, позначені на плані цифрою «6» жилою площею 12 кв.м. з лоджією та позначену на плані цифрою «4» жилою площею 7,4 кв.м.; залишити в спільному користуванні підсобні приміщення кухні, ванної кімнати, туалету і коридору. Під час судового розгляду подав заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши, що просить суд усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у користуванні належною йому ? частини приватної квартири №37 по вулиці Більшовицька (Київська), 109 в місті Коростишів шляхом встановлення між сторонами порядку користування приватною квартирою №37 по вулиці Більшовицька (Київська), 109 в місті Коростишів, за яким позивачу передати в користування ізольовану житлову кімнату, позначену на плані цифрою «5» жилою площею 17,3 кв.м. з балконом або дві ізольовані житлові кімнати, позначені на плані цифрою «6» жилою площею 12 кв.м. з лоджією та позначену на плані цифрою «4» жилою площею 7,4 кв.м. Підсобні приміщення кухні, ванної кімнати, туалету і коридору залишити у спільному користуванні співвласників вказаної квартири.

В обґрунтування позову зазначає, що на праві спільної часткової власності йому належить ? частини квартири №37 по вулиці Більшовицька (Київська), будинок 109, в місті Коростишів Житомирської області. В березні 2013 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду. Також позивач вказує, що в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області знаходилася цивільна справа №280/35/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Рішенням суду від 13 січня 2015 року в справі №280/35/13-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині визнання її особистою власністю ? частини вказаної спірної квартири. Після розгляду справи ОСОБА_2 у спірну квартиру ОСОБА_1 не впускає, тому у нього виникла необхідність захистити своє право на ? частину вказаної квартири шляхом вселення його та встановлення порядку користування нею.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, заперечує прости їх задоволення. В поданих до суду запереченнях вказала, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з власної ініціативи покинув місце спільного проживання особисто забравши свої власні речі. ОСОБА_2 ніколи жодних обставин не перешкоджала у можливості проживати у спільному житлі, та не перешкоджала у будь-який спосіб проживати разом з сімєю. Тобто від права користування спільним майном позивач відмовився добровільно. Відповідач посилається на те, що позивач в позовній заяві не навів жодного доказу на підтвердження тези щодо створення відповідачем перешкод у користуванні спільним житлом. Відповідач також зазначила, що не перешкоджала колишньому чоловіку користуватися квартирою жодним чином, не міняла замки на вхідних дверях, позивач завжди мав вільний доступ до спільного помешкання і міг безперешкодно ним користуватися.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини субєктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Першого Протоколу (1952 року) до Конвенції встановлено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяк не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить квартира №37, що знаходиться в місті Коростишеві Житомирської області по вулиці Більшовицькій (Київській), 109.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання її особистою власністю ? частини квартири АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю.

Відповідно до копії технічної характеристики жилих і підсобних приміщень квартири квартира розміщена на 3-ому поверсі 5-ти поверхового будинку і являють собою окрему квартиру, що складається з жилих кімнат: 17,3 кв.м, 12,0 кв.м, 7,4 кв.м. Жила площа квартири складає 36,7 кв.м. Також у квартирі наявні кухня, ванна кімната, туалет, коридор. Загальна площа квартири складає 59,9 кв.м.

Відповідно до копії акту, складеного 04 лютого 2016 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04 лютого 2016 року о 19 годині 00 хвилин прийшли до квартири №37 по вулиці Київській в місті Коростишеві. ОСОБА_1 відкрив зовнішні двері своїм ключем, другі двері були закриті, ключа в нього не було. ОСОБА_1 стукав в двері, але ніхто не відкрив, тому вони закрили зовнішні двері квартири №37 й вийшли з підїзду.

Згідно повідомлення від 29 лютого 2016 року через вимушену необхідність 19 лютого 2016 року, про яку ОСОБА_1 та його батьків відповідач повідомила по телефону, остання замінила зламаний замок на вхідних дверях квартири по вулиці Більшовицькій (Київській), 109, міста Коростишева. З метою уникнення подальших спекуляцій з боку позивача з приводу перешкод, що відповідач начебто чинить щодо користування спільною квартирою, відповідач просить письмово повідомити її коли позивач зможе отримати ключі від встановленого відповідачем замка. Дане повідомлення було відправлено 29 лютого 2019 року курєрською доставкою на адресу: місто Коростишів, провулок Гагаріна, 3.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що 19 лютого 2016 року ОСОБА_2 було направлено рекомендований лист ОСОБА_1 на адресу: місто Коростишів, провулок Гагаріна, 3, яке останній отримав 24 лютого 2016 року.

Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про наявність порушення відповідачем його прав, а саме створення перешкод у користуванні нерухомим майном.

На підставі ст.ст. 16, 319, 386, 391 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 158, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Щербаченко