У Х В А Л А

15 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, компанії "Стокман Інтерхолд С.А." про стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_6, компанії "Стокман Інтерхолд С.А." до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа - компанія "Ленстон Холдінг ІНК" про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву задоволено частково. Визнано недійсною повністю з моменту укладення Угоду акціонерів від 6 грудня 2007 року, укладену між ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 748 205 985 грн 02 коп. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року виправлено арифметичну помилку в частині визначення витрат по сплаті судового збору за подання зустрічного позову - замість "3897 грн 60 коп." зазначено "3654 грн".

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року виправлено описку в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року та доповнено резолютивну частину рішення словами "на користь ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1) та компанії "Стокман Інтерхолд С.А." (03150 м. Київ, вул. Горького, 72, кв. 134) як солідарних стягувачів".

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати в сумі 1890 грн понесені на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_8

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відхилено. Рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 203, 215, 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року, 27 травня 2013 року, 22 січня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи зустрічний позов у частині визнання недійсною повністю з моменту укладення Угоди акціонерів від 6 грудня 2007 року та стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 748 205 985 грн 02 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що рішенням Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів від 1 жовтня 2014 року встановлено, що станом на момент укладення спірної Угоди акціонерів від 6 грудня 2007 року проект "Залізниця" приносив доходи, які на той час були приховані від ОСОБА_6, а тому вказані доходи у подальшому використовувалися ОСОБА_8 за сприяння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при наданні фінансування спільному бізнесу із ОСОБА_6 При цьому судами враховано, що обставина приховування прибутків від проекту "Залізниця" та направлення їх на проведення дофінансування мала істотне значення для ОСОБА_6 на момент укладення Угоди акціонерів від 6 грудня 2007 року та свідчить про умисне введення його в оману з боку інших інвесторів при укладенні спірної Угоди акціонерів, оскільки приховування цих прибутків надавало їм можливість збільшити свою частку в інвестиційних проектах не за рахунок власних грошових коштів, як передбачалося при укладенні Угоди акціонерів від 6 грудня 2007 року. Також під час розгляду справи судами надано оцінку мети і умов договору, змісту правовідносин сторін, усталеної практики відносин між сторонами, зобов'язання яких за оспорюваним договором є солідарними та неподільними. За таких обставин суди дійшли висновку про наявність на момент укладення спірної Угоди акціонерів усіх елементів та обставин, необхідних для визнання її недійсною з підстав, встановлених статтею 230 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та в частині зустрічних позовних вимог, заявлених до ОСОБА_5, а також про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди на предмет законності та обґрунтованості у вказаній частині в апеляційному та касаційному порядку не переглядалося.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2013 року, що надана заявником для порівняння, залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди. В указаній справі суд касаційної інстанції згідно із статтями 6, 627, 638 ЦК України дійшов висновку про те, що сторони під час укладення оспорюваного договору про уступку права вимоги дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Договір про пайову участь у будівництві житлового будинку та оспорюваний договір про уступку права вимоги не містять додаткових характеристик щодо кількості кімнат у квартирі, що відповідає особливостям договору про пайову участь у будівництві. Позивачами не надано належних доказів на підтвердження фактів навмисного введення їх в оману, наявності умислу в діях відповідача, істотності значення обставин щодо яких особу введено в оману й факту обману згідно із статтею 230 ЦК України.

Ухвалами колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року, 22 січня 2014 року, що надані заявником для порівняння, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовів про стягнення боргу за договором позики, про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовані, а справи передані на новий розгляд до судів першої інстанції. Проте зазначені ухвали суду касаційної інстанції не містять правових позицій щодо спірних правовідносин, а вказують на допущені судами порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, компанії "Стокман Інтерхолд С.А." про стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_6, компанії "Стокман Інтерхолд С.А." до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа - компанія "Ленстон Холдінг ІНК" про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Я.М. Романюк