У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Гордійчук С.О.., ОСОБА_1,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю відповідача ОСОБА_2,

позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 24 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 24 березня 2016 року і до досягнення дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що на даний час його матеріальне становище є скрутним, він не працевлаштований, а дохід отримує від тимчасових заробітків, постійного джерела доходу не має. Стверджує, що ці істотні обставини судом не були враховані. Погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в сумі 400 грн. на місяць, з тим, щоб дитині була призначена державна допомога в розмірі різниці між визначеним судом розміром аліментів та 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і таким чином були дотримані її права. Звертає увагу, що у разі стягнення з нього аліментів у сумі 600 грн. на місяць він взагалі залишиться без засобів для існування. Заперечує стягнення аліментів на утримання позивачки з тих мотивів, що він не має матеріальної змоги здійснювати таке утримання, а також і тому, що вони з позивачкою не є подружжям, і тому в силу ст. 84 СК України право на утримання у позивачки відсутнє. Покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 400 грн. щомісяця, а в задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання самої позивачки відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 562/570/16-ц Головуючий у 1 інстанції Шуляк А.С.

Провадження № 22-ц 787/1176/2015 Доповідач Ковальчук Н.М.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із передбаченого законом обовязку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також врахував матеріальне становище відповідача, мінливий характер його доходів і прийшов до висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів в сумі 1000 грн. є завищеним і з врахуванням всіх обставин правильно визначив аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Із свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 234999, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції 29 липня 2015 року, вбачається, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що сторони по справі не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно заяви, поданої до органу реєстрації на підставі п.1 ч.2 ст. 125 СК України, ОСОБА_2 визнав себе батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час дитина сторін проживає з матірю, ОСОБА_4, та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір аліментів на утримання дочки сторін відповідає засадам розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідачє фізично здоровою особою працездатного віку та не позбавлений можливості працевлаштуватися, а відтак, відсутність нормального заробітку, про яку він зазначає в апеляційній скарзі, носить тимчасовий характер і не може бути підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує і ту обставину, що у відповідача відсутні інші утриманці, окрім спільної з позивачкою малолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має фінансової змоги сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. у звязку з тим, що не працює, не можуть вважатися істотними обставинами, що слугують підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його дитини.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки, суд першої інстанції керувався передбаченим законом правом жінки, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, а також врахував, що відповідач не має інших осіб на утриманні, відрахування за виконавчими документами не проводяться.

Колегія суддів критично оцінює посилання апеляційної скарги на те, що позивачка не має права на утримання від відповідача в силу того, що вони не є подружжям як такий, що суперечить нормам закону.

Так, згідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. 86,88 цього Кодексу.

Право позивачки на утримання від батька дитини гарантується законом та підлягає захисту. Відповідачем не надано належних доказів того, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу на утриманняпозивачки, і судом їх також не здобуто.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_8

підпис ОСОБА_1

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_7