АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3128/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1484/16Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамов П.С.

Суддів: Лобова О.А., Акопян В.І.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайнного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року

в справі за позовом Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області, як орган опіки та піклування звернулася з даним позовом до суду, прохаючи про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно власних малолітніх дітей, а саме дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, через неналежне виконання своїх батьківських обов»язків.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року позов Миргородської районної державної адміністрації задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав по відношенню до його малолітніх дочки ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області та сина ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області.

У задоволенні позову Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав у відношенні дочки ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, та сина ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області відмовлено.

Попереджено відповідача ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, і покласти на Миргородську районну державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею своїх обов»язків.

Відібрано у ОСОБА_6 дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, і передати їх на виховання Миргородській районній державній адміністрації. Як органу опіки та піклування.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Миргородського міськрайнного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року виправлено описку, допущено в рішенні Миргородського міськрайнного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року, у його вступній частині, зазначивши дату його постановлення «08 квітня» замість «11 квітня».

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохає скасувати рішення місцевого суду в частині позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, відібрання у ОСОБА_6 її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та передання їх на виховання Миргородській РДА, як органу опіки та піклування та стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_6 сум судового збору та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що місцевим судом неповне з»ясувано обставин, що мають значення для справи, не враховано всіх обставин справи та не надано повної та обґрунтованої оцінки доказам.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

При розгляді справи колегія суддів враховує доводи апелянта в частині застосування при розгляді справи вимог закону України « Про охорону дитинства» ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, та принципів викладених в рішенні Європейського суду з прав людини та основоположних свобод від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України». В п.п.47-52 даної справи Європейський суд виклав принципи які використовуються при розгляді справ даної категорії, зокрема :

47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B).

Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції ( 995_004 ) і чи був відповідний процес прийняття рішень

справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див.,

наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic),N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

51. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи

мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від

20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року).

Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

52. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів (див. згадані вище рішення у справах К. і Т., п. 166; Кутцнера, п. 67, та Мозера, п. 70) і має

оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (див., mutatis mutandis, згадані вище рішення у справах Кутцнера,

п. 76-77, та "К. і Т. проти Фінляндії" [GC], п. 179).

Частково задовольняючи позовні вимоги Миргородської РДА, місцевий суд вірно встановив фактичні матеріали справи, що відповідачі по справі є матір'ю та батьком малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а. с. З, 4).

До органів опіки та піклування почали надходити скарги від жителів села про неналежне утримання батьками неповнолітніх дітей, в зв'язку з чим органи опіки та піклування взяли сім»ю на контроль та тривалий час здійснювали постійний контроль щодо виконання батьками своїх батьківських обов'язків, проводили з ними профілактичні бесіди, сприяли в оформленні державних соціальних допомог та інше ( а.с.15, 16, 71.)

Відповідно до актів обстеження матеріально - побутових умов сім'ї відповідачів від 19 травня, 03 червня, 24 і 26 листопада та 10 грудня 2015 року, в помешканні відповідачів ОСОБА_5, розташованому по АДРЕСА_1 відповідними комісіями протягом тривалого періоду часу виявлялися перманентні антисанітарія, холод, відсутність їжі, відсутність власного ліжка у старшої дитини та постільної білизни. За змістом цих документів підлога в кімнатах будинку брудна, доріжки втоптані в бруд і їх неможливо відділити від підлоги меблі вкриті товстим шаром пилу, повсюди розкидані брудні речі у тому числі і дитячі. Умови для проживання та виховання дітей відсутні, з огляду на що констатувалася необхідність відібрання дітей у батьків (а. с. 7-11)

Згідно рішення виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району від 10 грудня 2015 року через наявність очевидної загрози життю та здоров'ю малолітніх дітей постановлено негайно відібрати цих дітей у ОСОБА_2 та ОСОБА_6, влаштувавши їх разом з матір'ю на обстеження до дитячого відділення Миргородської ЦРЛ (а.с. 17).

Відповідно до характеристик обох відповідачів з місця їх проживання, як ОСОБА_6, так ОСОБА_2 батьківські обов'язки по вихованню своїх дітей та їх матеріальному утриманню не виконують, байдуже ставляться до здоров'я, фізичного, духовного і морального розвитку цих дітей. В їх сім'ї не налагоджено побуту, а негативні санітарно - гігієнічні умови загрожують здоров'ю та життю дітей. Обидва відповідачі схильні до вживання спиртних напоїв ( а.с. 19, 20).

Згідно висновку органу опіки та піклування Миргородської районної державної адміністрації доцільно позбавити батьківських прав відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_2 через їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню власних малолітніх дітей ( а. с. 18).

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КПАП України ( невиконання обов'язків щодо виховання дітей).( а. с. 74) до штрафу в розмірі 51 грн.

Встановивши дані обставини, місцевий суд прийшов до вірних висновків, що обоє відповідачів ухиляються від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню власних дітей і їх поведінка при цьому є винною. Рішення місцевого суду є достатньо аргументованим та ґрунтується на належних та допустимих доказах, оцінка яких місцевим судом проведена у відповідності до правил визначених в ст. 212 ЦПК України.

Реагуючи на заяву відповідачів, у відповідності з актом обстеження житлово - побутових умов від 6 червня 2016 року, складеного комісією Великосорочинською сільською радою після постановлення у справі судового рішення та у відповідності із заявами ОСОБА_2 , було повторно проведено обстеження житлово - побутових умов та встановлено, що умови проживання дітей незадовільні.

Хоча відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що працевлаштувався однак жодних доказів цього суду надано не було.

Враховуючи положення п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», вимоги ст.164 та 170 СК України, виходячи із принципу найвищих інтересів дітей, місцевий суд прийшов до правомірних висновків про необхідність відібрання дітей у ОСОБА_6 та їх передачу органові опіки та піклування без позбавлення її батьківських прав.

Разом з тим колегія суддів вважає, що застосувавши вказаний вище принцип до ОСОБА_6 місцевий суд повинен був застосувати вказаний принцип і до батька ОСОБА_2

В зв'язку з чим судове рішення підлягає зміні, в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 необхідно відмовити, однак виходячи з інтересів дітей, в ОСОБА_2 їх необхідно відібрати без позбавлення батьківських прав.

При цьому таке рішення суду цілком відповідає вищезазначеним нормам матеріального права, в першу чергу інтересам дітей, які є малолітніми, самостійно не можуть здійснювати захист своїх прав чи порушувати питання про їх захист, та не позбавляє відповідачів у справі після приведення житлово - побутових умов до належного стану в подальшому порушити питання щодо повернення їм дітей.

Інші доводи апеляційної скарги, висновків місцевого суду не спростували.

Відповідачі не позбавлені можливості, після усунення обставин , які стали підставою для відібрання у них дітей, вжити міри для повернення їм дітей на виховання.

Колегією суддів також враховано той факт, що відповідачка ОСОБА_6 судове рішення не оскаржувала, що свідчить про факт визнання нею висновків викладених в судовому рішенні. ОСОБА_6 хоча і має вади фізичного розвитку, однак недієздатною не визнана, представницькими послугами не користувалася та представляти свої інтереси в тому числі і ОСОБА_2 не доручала.

Обговорюючи питання про стягнення аліментів у відповідності з вимогами ч. 4ст. 170 СК України колегія суддів враховує роз'яснення викладені в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», думку позивача у справі, які пояснили що це питання буде вирішуватися окремо, та що в даний час вони не вважають за доцільне порушувати це питання, та приходить до висновку що не стягнення аліментів прав та обов'язків сторін у справі не порушує.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 1, 3 ч. 1 ст. 309, ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 - задовольнити частково

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року в частині задоволення позовних Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, і покласти на Миргородську районну державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним своїх обов'язків.

Відібрати у ОСОБА_2 дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, і передати їх на виховання Миргородській районній державній адміністрації, як органу опіки та піклування.

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді

З оригіналом згідно.