Справа № 362/1235/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/1555/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах авпеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 04 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір № CVN0A800000183, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6899,03 доларів США зі сплатою 9% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 01 лютого 2013 року. У забезпечення виконання зобовязання за кредитно-заставним договором ОСОБА_2 надав у заставу автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності. У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитно-заставним договором станом на 31 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 21 620,84 доларів США, що еквівалентно 340 744 грн. 46 коп.

З урахуванням уточнення позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет застави: автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» предмета застави з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 04 лютого 2008 року у розмірі 21 620, 84 доларів США, що еквівалентно 340 744 грн. 46 коп., вилучити у ОСОБА_2 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль, зобовязати відповідача передати позивачукомплект ключів та свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля, а також надати ПАТ КБ «ПриватБанк»право від імені ОСОБА_2 знімати та постановляти на облік автомобіль в органах Державної автомобільної інспекції України.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № CVN0A800000183 від 04 лютого 2008 року у розмірі 21 620,84 доларів США, що еквівалентно 340 744 грн. 46 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, тип ТЗ легковий, №кузова/шасі: SHHMA87300U116017, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з аукціону (публічних торгів).

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині: визначеного судом способу звернення на предмет застави, відмови у вилученні та переданні позивачу в заклад предмета застави, надання позивачу повноважень, необхідних для здійснення продажу та задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 зобовязання за кредитно-заставним договором від 04 лютого 2008 року належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак позивач має право на звернення стягнення на предмет застави. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет застави у визначений позивачем спосіб шляхом продажу банком предмета застави з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, оскільки у позасудовому порядку питання про звернення стягнення на предмет застави позивачем не вирішувалось, а сторони не передбачили у кредитно-заставному договорі іншого способу звернення на предмет застави, ніж встановленого у ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки предметом застави є транспортний засіб, забезпечення збереження предмету забезпечувального обтяження передбачає обовязок відповідача передати заставодержателю ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому позовні вимоги у частині вилучення у відповідача та передачі в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» транспортного засобу, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, задоволенню не підлягають.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір № CVN0A800000183, згідно з пунктом 16.1 якого останній отримав кредит у розмірі 6 899,03 доларів США, зі сплатою 9 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 01 лютого 2013 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитно-заставним договором ОСОБА_2 передав у заставу банку автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі: SHHMA87300U116017, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності (а.с. 12-20)

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитно-заставним договором, 15 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало поштою на адресу ОСОБА_2 письмове повідомлення від 09 грудня 2014 року про необхідність погашення заборгованості (а.с.9-11). Однак відповідач залишив це повідомлення без реагування.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за кредитно-заставним договором станом на 31 грудня 2014 року склала 26 620,84 доларів США, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 5566,31 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 1031,44 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 1719,87 доларів США, пені у розмірі 16 793,42 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 15,86 доларів США та штрафу (процентна складова) у розмірі 1 255,55 доларів США (а.с.5-7).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо у момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до умов кредитно-заставного договору від 04 лютого 2008 року заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави з метою задоволення своїх вимог у випадках, якщо у момент настання строку виконання будь-якого із зобовязань, передбачених кредитно-заставним договором, вони не будуть виконані.

Установивши, що ОСОБА_2 зобовязання за кредитно-заставним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі та банк згідно із Законом України «Про заставу» і умовами договору має право на звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи, що суд відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, колегія суддів вважає, що підлягає зверненню стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитно - заставним договором у розмірі визначеному позивачем у позові, який становить 21 620, 84 доларів США, що еквівалентно 340 744 грн. 46 коп.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

У пункті 12.2 кредитно-заставного договору передбачено, що звернення стягнення та реалізація предмета застави може здійснюватися як у позасудовому так і в судовому порядку відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом продажу предмета застави банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства або із застосуванням будь-якої іншої процедури, дозволеної законодавством України (договору).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжував має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах.

Таким чином, Законом України «Про заставу» і Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів вважає, що обраний ПАТ КБ «ПриватБанк»спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме, шляхом продажу банком предмета застави з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, ґрунтується на положеннях ст.ст.25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умовах кредитно-заставного договору, а тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»про звернення стягнення на предмет застави в обраний ним спосіб підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.213, 214 ЦПК України наведеного не врахував, належним чином не зясував характер та зміст заявлених цих позовних вимог та не врахував положення ЦК України і Закону України «Про заставу» щодо диспозитивності цивільного права та свободи договорів, зокрема, у даному випадку, щодо свободи сторін самим обрати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суд першої інстанції про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет застави у визначений позивачем спосіб, є помилковими.

Відмовляючи у позові в частині витребування та передачі в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у відповідача належного йому на праві власності автомобіля, комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки предметом застави є транспортний засіб, забезпечення збереження предмету забезпечувального обтяження передбачає обовязок відповідача передати заставодержателю ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому вказані вище позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Однак із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 11.2.2 кредитно-заставного договору від 04 лютого 2008 року позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту (порушення позичальником умов договору) негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, вказаною у пункті 16.11 договору, протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі.

Згідно зі ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходів щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду (ч.2 ст.28 цього Закону).

Разом з тим, вказана стаття передбачає наслідки для позичальника у разі пред'явленнякредитором у позасудовому порядку вимог про звернення стягнення на предмет застави.

У даному випадку банк звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, що є пред'явленням позичальнику письмового повідомлення про настання події дефолту відповідно до пункту 11.2.1 з наслідками, передбаченими у ч.2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Згідно з п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі.

Однак, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про вилучення у ОСОБА_2 та передання ПАТ КБ «ПриватБанк» в заклад предмет застави.

Крім того, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України не звернув увагу на те, що вилучення у відповідача належного йому на праві власності автомобіля, комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також надання позивачуправа від імені відповідача знімати та постановляти на облік в органах Державної автомобільної інспекції України є умовою виконання ухваленого рішення в частині задоволених вимог про звернення стягнення на предмет застави. За таких обставин, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання відповідача передати позивачукомплект ключів, свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля та надати позивачу право від імені відповідача знімати та постановляти на облік автомобіль в органах Державної автомобільної інспекції України, є помилковими.

З огляду на викладене, заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 407 грн. 44 коп., а при подачі апеляційної скарги 3 748 грн. 19 коп. Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було понесено витрати за дві публікації у пресі про виклик відповідача в загальному розмірі 800 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості за кредитно - заставним договором №CVN0A800000183 від 04 лютого 2008 року у розмірі 21 620, 84 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 31 грудня 2014 року становить 340 744 грн. 46 коп., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі: SHHMA87300U116017, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмету застави публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Вилучити у ОСОБА_2 та передати публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в заклад автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі: SHHMA87300U116017, реєстраційний № НОМЕР_1.

Зобовязати ОСОБА_2 передати публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію автомобіля HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі: SHHMA87300U116017, реєстраційний № НОМЕР_1.

Надати публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»право від імені ОСОБА_2 знімати та постановляти на облік автомобіль HONDA, модель CIVC, 1996 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі: SHHMA87300U116017 в органах Державної автомобільної інспекції України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 7 155 грн. 63 коп. та витрати повязані з опублікуванням оголошення у пресі про виклик відповідача в суд у розмірі 800 грн., а всього 7 955 грн. 63 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді