У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ» про визнання недійсним договору, визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «ВМІКОМ» та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати за ним та ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на автомобіль Mitsubishi Golt, д. н. з. НОМЕР_1; визнати недійсним договір комісії, укладений 15 травня 2013 року між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» про реалізацію вказаного автомобіля та договір купівлі-продажу цього ж автомобіля, укладеного між ТОВ «ВМІКОМ» та ОСОБА_8; застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши ОСОБА_8 повернути автомобіль ОСОБА_7

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що він з відповідачкою ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року. В період шлюб ними був придбаний автомобіль Mitsubishi Golt, д. н. з. НОМЕР_1. З метою уникнення поділу майна, відповідач ОСОБА_7 зняла вказаний автомобіль з реєстраційного обліку та продала його ОСОБА_8 шляхом укладення договору комісії з ТОВ «ВМІКОМ».

Позивач вважає, що зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, який ОСОБА_7 не мала права відчужувати без його письмової згоди, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, ними було придбано майно на загальну суму 14 189,45 грн, у зв'язку з чим вона просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію Ѕ частини вартості майна в сумі 7 094,73 грн Крім того, ОСОБА_7 просила визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль Mitsubishi Golt, д. н. з. НОМЕР_1, оскільки він придбаний нею за особисті кошти.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволені частково.

Визнано право спільної сумісної власності на легковий автомобіль марки «Mitsubishi Colt», 2008 року випуску за ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано недійсним в Ѕ частині договір комісії від 15 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» щодо реалізації автомобіля марки «Mitsubishi Colt», 2008 року випуску.

Визнано недійсним в Ѕ частині договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mitsubishi Colt», 2008 року випуску від 15 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «ВМІКОМ».

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено в користування ОСОБА_6: пральну машину «Електролюкс», вартістю 3 058,77 грн; м'ясорубку електричну «Мулінекс», вартістю 500,00 грн; туалетний гарнітур «Софія», вартістю 864,50 грн; пуф «Уни», вартістю 540,00 грн; мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 475,00 грн; ноутбук «Асер», вартістю 2 000,00 грн; кухонну витяжку «Турбо Аір», вартістю 1 000,00 грн; домашній кінотеатр «Філіпс», вартістю 1 600,00 грн; холодильник «Індезіт», вартістю 1 000,00 грн; ДВД-прогавач «Соні», вартістю 275,00 грн; газову плиту «Піраміда», вартістю 2 376,18 грн, а всього майна вартістю 13 689,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 компенсацію Ѕ частини вартості спільного сумісного майна подружжя в розмірі 6 844,72 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року уточнена резолютивна частина рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року, а саме зазначено про розподіл витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, а також про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання спірного автомобіля її особистою власністю.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції (в редакції резолютивної частини, зазначеної у додатковому рішенні цього ж суду від 20 травня 2015 року) в частині позовних вимог ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя і вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та визнання недійсними: в Ѕ частині договір комісії, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» та в Ѕ частині договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «ВМІКОМ» та ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення суду першої та апеляційної інстанцій тільки в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та визнання недійсними: в Ѕ частині договір комісії, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» та в Ѕ частині договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «ВМІКОМ» та ОСОБА_8, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та визнання недійсними: в Ѕ частині договір комісії, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» та в Ѕ частині договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «ВМІКОМ» та ОСОБА_8, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що автомобіль Mitsubishi Golt, д. н. з. НОМЕР_1 придбаний сторонами в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя і частки сторін в праві власності на нього є рівними. Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що відчуження спірного автомобіля відбулося з порушенням ч. 1 ст. 65 СК України та ч. 4 ст. 369 ЦК України, оскільки договір комісії між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» від 15 травня 2013 року та договір купівлі-продажу від 15 травня 2013 року між ТОВ «ВМІКОМ» та ОСОБА_8, були укладені без згоди ОСОБА_6, а тому їх необхідно визнати недійсними в Ѕ їх частині.

Повністю з такими висновками суду як першої, так і апеляційної інстанції погодитись не можна, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року, який було розірвано 08 листопада 2013 року на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова.

В період шлюбу 17 листопада 2012 року був придбаний автомобіль Mitsubishi Golt, д. н. з. НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Також судами встановлено та не заперечується сторонами, що спірний автомобіль, відповідно до довідки-рахунку, виданої ТОВ «ВМІКОМ» 15 травня 2013 року, ОСОБА_7 продала ОСОБА_8 за 78 390,00 грн. Згоди від ОСОБА_6 на продаж вказаного автомобіля ОСОБА_7 не отримувала.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України).

Отже, суди попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, які підтверджені належними доказами, дійшли до правильного висновку, що спірний автомобіль, відповідно до ст. ст. 61, 69, 70 СК України, є спільним майном подружжя.

В той же час встановивши, що ОСОБА_7 відчужила спірний автомобіль без згоди колишнього чоловіка ОСОБА_6 прийшли до помилкового висновку щодо визнання недійсними договору комісії та договору купівлі-продажу лише в Ѕ їх частині, оскільки не врахували того, що відсутність згоди одного із подружжя при відчуженні спільного сумісного майна подружжя закон пов'язує з визнанням недійсною всієї угоди, а не лише її частини.

Також суди, вирішуючи спір про визнання недійсними договорів та уразі задоволення цих позовних вимог повинні застосувати правові наслідки недійсності правочину, як того вимагає ч.1 ст. 216 ЦК України, якою передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції порушили норми матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення першої та апеляційної інстанцій, в частині задоволення позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та визнання недійсними: в Ѕ частині договір комісії, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «ВМІКОМ» та в Ѕ частині договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «ВМІКОМ» та ОСОБА_8, підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 336, 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ» про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та визнання недійсними в Ѕ частині договір комісії та договір купівлі-продажу, скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук Г.І. Мостова