РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12908/15-ц

пр. № 2/759/530/16

16 червня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати недостовірною інформацію такою, що не відповідає дійсності, порушує права та ділову репутацію ТОВ «Вагра» поширену відповідачем через друковане видання «ІНФОРМАЦІЯ_2» вісник депутата Київської міської ради ОСОБА_2 за липень 2015 року та через мережу Інтернет, тобто, на головній сторінці офіційного сайту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: «Яскравим прикладом такої спроби незаконної забудови є скандально відомий об'єкт на вул. Волгоградська, 25»; «Можливе будівництво у перспективі несло загрозу сповзання багатоквартирного житлового будинку по вул. Волгоградська, 29-А, що стоїть на схилі Батиєвої гори та небезпеку для великої кількості дітей, оскільки об'єкт знаходиться впритул до дитячого садка та школи»; «Після відміни договору оренди забудовник мав самостійно демонтувати паркан та побутові приміщення навколо майданчика, отримавши відповідний припис, однак не зробив цього». Зобов'язати відповідача протягом 30 календарних днів з моменту набрання законної сили рішення суду по справі спростувати інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто через друковане видання «ІНФОРМАЦІЯ_2» вісник депутата Київської міської ради ОСОБА_2 за липень 2015 року та через мережу Інтернет, тобто, на головній сторінці офіційного сайту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: «спростування. Шановні кияни! Я, ОСОБА_2 висловлюю публічне вибачення Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» за порушення недостовірної інформації та спростовую недостовірну інформацію, поширену у липні 2015 року у статті, яка була опублікована на першій та другій сторінці віснику депутата Київської міської ради ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2» за липень 2015 року під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» щодо незаконності та небезпечності будівництва по вул. Волгоградська, 25 у Солом'янському районі м. Києва. Крім того, будівництво по вул. Волгоградська, 25 у Солом'янському районі м. Києва не створює жодної загрози сповзанню багатоквартирного житлового будинку по вул. Волгоградська, 29-А, що стоїть на схилі Батиєвої гори, що підтверджено експертними висновками відповідних фахівців та визнано останніми, що земельна ділянка по вул. Волгоградська, 25 у Солом'янському районі м. Києва не відноситься до зони зсувів міста та не несе небезпеку для великої кількості дітей, які відвідують дитячий садок та школу, що підтверджено експертними висновками відповідних фахівців». Стягнути з відповідача на користь позивача 50000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, посилаючись на ті підстави, що у липні 2015 року серед мешканців Солом'янского району м. Києва було поширено друкований засіб інформації «ІНФОРМАЦІЯ_2» вісник депутата Київської міської ради ОСОБА_2. Інформацію було доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено серед мешканців Солом'янського району м. Києва способом вкладання до поштових шаф мешканців вищезазначеного району та через загальнодоступну мережу Інтернет шляхом розміщення на офіційному сайті відповідача. Викладена інформація стосується саме позивача та не відповідає дійсності, оскільки створює загальне враження, що позивач користується земельною ділянкою, яка отримана начебто не на законих підставах, на такій ділянці здійснюватиметься незаконне будівництво будинку та в супереч чинного законодавства, а будівництво житлового будинку несе загрозу сповзання багатоквартирного житлового будинку по вул. Волгоградська, 29-А та небезпеку для великої кількості дітей. Але при цьому відповідачем не наведено доказів, чим сме будівництво загрожує дітям та на підставі якого рішення будівництво є незаконним.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у минулому судовому засіданні позовні вимоги представником позивача підтримані в повному обсязі. Просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, пояснивши, що таке спотворення фактів призводить до негативного ставлення до забудовника, яким виступає ТОВ «Вагра», що призвело до протиправних дій щодо майна та власності забудовника.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини викладених у запереченні, приєднаних до матеріалів справи.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 17.02.2015 Київським апеляційним адміністративним судом у справі №826/8679/14 винесено постанову, якою скасовано рішення Київської міської ради «Про передачу ТОВ «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградська, 25 у Солом'янському районі» від 23.10.2013 (а.с. 97-102).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.04.2015 у справі №910/4528/15-г за позовом заступника прокурора м. Києва до КМР, ТОВ «Вагра» про визнання незаконним та скасуання рішення, визнання недійсним договору та визнання відсутності прав, було визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.03.2014, укладений між КМР та ТОВ «Вагра» (а.с. 103-106).

Рішенням Київської міської ради від 28.05.2015 №572/1436 "Про розірвання договору оренди між ТОВ «Вагра» та КМР земельної ділянки на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва» було розірвано договір оренди земельної ділянки від 13.03.2014 №1100, а саму земельну ділянку внесено до резерву земельних ділянок м. Києва.

Як зазначено у позовній заяві відповідачем у липні 2015 року серед мешканців Солом'янского району м. Києва було поширено друкований засіб інформації «ІНФОРМАЦІЯ_2» вісник депутата Київської міської ради ОСОБА_2 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_3», такого змісту: «… 28 травня на пленарному засіданні КМР депутати підтримали проект рішення про розірвання договору оренди між компанією-забудовником ТОВ «Вагра» та КМР», «… Яскравим прикладом такої спроби незаконної забудови є скандально відомий об'єкт на вул. Волгоградська, 25», «…Можливе будівництво у перспективі несло загрозу сповзання багатоквартирного житлового будинку по вул. Волгоградська, 29-А, що стоїть на схилі Батиєвої гори та небезпеку для великої кількості дітей, оскільки об'єкт знаходиться впритул до дитячого садка та школи», «…Після відміни договору оренди забудовник мав самостійно демонтувати паркан та побутові приміщення навколо майданчика, отримавши відповідний припис, однак не зробив цього».

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч. 2 ст. 277 ЦК України).

Виходячи зі змісту ч. 6 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У відповідності до ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Чинне законодавство України не містить чіткого визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Як роз'яснює Верховний Суд України, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, які здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Отже, на думку представника позивача, поширена відповідачем вищезазначена інформація, викладена останнім у вигляді статті є недостовірною. Недостовірна інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, та ділову репутацію ТОВ «Вагра».

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно абзацу п'ятого пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені).

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатир. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У статті 30 Закону України «Про інформацію» (зі змінами та доповненнями станом на 21.05.2015 року) визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суб'єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів встановлюються законами України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (2782-12), «Про телебачення і радіомовлення» (3759-12) , «Про інформаційні агентства» ( 74/95-ВР) та іншими.

Із роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вбачається, що, відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового розгляду оціночні судження, думки, переконання критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів ) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Разом з тим, Верховний Суд України роз'яснюює, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі таділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому поцесуальним законом.

З посилань вище, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи, стаття у газеті з'явилася після винесених рішення та постанови суду, а також рішення КМР та грунтувалася на даних які містилися у вищевказаних документах.

Всі зазначені у статті порушення були в повній мірі досліджені в процесах при розгляді вищевказаних справ у судах, а також КМР під час прийняття рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки.

У листопаді 2015 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено рішення за № 759/12513/15-ц по справі ТОВ «Вагра» до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації. В даній позовній заяві позивач просив зобов'язати відповідача спростувати інформацію в статті яка була опублікована в видавніцтві «ІНФОРМАЦІЯ_2» в червні 2015 року та стягнути 50000 грн. 00 коп., моральної шкоди. Стаття стосувалася скандальної забудови по вул. Волгоградськ, 25 у Солом'янському районі м. Києва. У задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 107-109).

20.01.2016 ухвалою Апеляційного суду м. Києва відхилено апеляційну скаргу та залишено без змін рішення Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 110-112).

Проаналізувавши ухвалене вищезазначене рішення Святошинського районного суду м. Києва, то текст статті був схожим по своєму змісту і стилю, про той самий предмет і з тих самих підстав до статті, яка розглядається на даний момент.

Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, в ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що вказану інформацію поширено серед мешканців Солом'янського району м. Києва шляхом вкладання до поштових шав мешканців зазначеного району.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Також, зміст заявлених позовних вимог стосовно моральної шкоди, позивач відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 131 ЦПК України повинен підтвердити належними та допустимими доказами саме факт спричиненої моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача, тому в задоволенні його вимог щодо стягнення моральної шкоди необхідно також відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 200, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: