АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Кривов'яз А.П.
№ 22-ц/796/3243/2016 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 759/7450/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.

В обґрунтування вимог зазначав, що він з 28.12.1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому просив визнати за ним та відповідачем право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частині на кожного.

В жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначала, що вказаний об'єкт нерухомості був побудований за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 291,8 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідно до ст.121 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру» заступник прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалити нове про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Вказує на те, що матеріали справи взагалі не містять жодних доказів отримання позивачем в органі будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт чи реєстрації декларації про початок виконання таких робіт саме за адресою: АДРЕСА_1 площею 291,8 кв.м. Таким чином спірне майно не прийнято у встановленому законодавством порядку до експлуатації, будівельні роботи здійснені без наявності встановленої законом проектної та дозвільної документації, у зв'язку з чим у позивача за зустрічним позовом відсутні правові підстави для визнання права власності на вказане нерухоме майно.

Посилається на те, що задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на вищезазначений об'єкт нерухомості суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 33, 35, 36 ЦПК України фактично прийняв рішення, яке стосується інтересів Київської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій він знаходиться та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, як органу, на який покладено обов'язок приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, не залучивши їх до участі у розгляді справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури м. Києва доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представники Київської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя заступником прокурора міста Києва не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що вказане спірне нерухоме майно було побудоване за особисті кошти ОСОБА_2 і вона є власником спірного майна з 01.04.2014 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішенням, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст.309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування грошових коштів 24.11.2013 року ОСОБА_2 отримала у подарунок від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1000000 грн.

В той же день 24.11.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого, сторони зобов'язуються шляхом об'єднання майна та зусиль спільно діяти для досягнення наступної спільної цілі з будівництва господарським способом нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з додатком №1 до договору про спільну діяльність від 24.11.2013 року, сторони дійшли згоди затвердити склад та зміст проектної-кошторисної документації ремонтно-будівельних робіт нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вартість ремонтних робіт складала 976 000 грн., які ОСОБА_2 сплатила в той же день ОСОБА_4

Пунктами 4.1.3 та 10.2 договору сторони визначили, що строк завершення ремонтно-будівельних робіт було визначено 01.04.2014 року, а власником об'єкта нерухомості буде ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу твердження заступника прокурора м. Києва на те, що ОСОБА_2 не доведено факт набуття права власності на збудоване нерухоме майно - на нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки договір про спільну діяльність не є документом, який підтверджує факт набуття права власності на новостворене майно.

Також є обґрунтованими посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 було здійснено самочинне будівництво, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В силу ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Так, нормами ч.1 ст.376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

В силу ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п.1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Законом України «Про архітектурну діяльність» визначені органи виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, які формують та реалізують державну політику у сфері будівництва, і, містобудування та архітектури. Зокрема, державний архітектурно-будівельний контроль здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України.

Згідно з ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.ст.34, 36, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено о отримання дозволу на виконання будівельних робіт (для об'єктів будівництва, що належать до ІV-V категорій складності) або реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт (для об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності). Виконання будівельних робіт без реєстрації вказаної декларації або без отримання дозволу забороняється.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів.

Для об'єктів І-ІІІ категорій складності прийняття у експлуатацію здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурнобудівельного контролю, поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Для об'єктів ІV-V категорій прийняття до експлуатації здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Статтею 331 ЦК України визначено, що якщо договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, невірно застосував до даних спірних правовідносин ст.57 СК України та безпідставно застосував положення ст.328 ЦК України, відповідно до якого, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, оскільки договір про спільну діяльність не є документом, який підтверджує факт набуття права власності на новостворене майно.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як правило, усі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що вона порушувала питання щодо погодження прийняття забудови до експлуатації та вказане питання було предметом розгляду компетентним державним органом, та чи є відмова у такому прийнятті.

Доказів того, що земельна ділянка на якій проводилися будівельні роботи надана ОСОБА_2 в користування, або перебуває в її власності ОСОБА_2 суду не надала.

Крім того, згідно з ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що надані ОСОБА_2 докази на підтвердження її вимог, зокрема реєстраційне посвідчення №0019996 від 09.03.2010 року, рішення Святошинського районного суду від 29.10.2008 року, декларація про початок проведення будівельних робіт за №КВ 6 від 15.03.2012 року та декларація про готовність об'єкта до експлуатації №КВ 143120514 від 04.04.2012 року не є належними доказами, оскільки не стосуються предмета доказування, а стосуються іншого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Суд першої інстанції розглядаючи дану справу не перевірив наявність отримання позивачем ОСОБА_2 в органі будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт чи реєстрації декларації про початок виконання робіт саме за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 291,8 кв.м.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження правомірності та законності проведення будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи за нею права власності на вищезазначений об'єкт нерухомості, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 33, 35, 36 ЦПК України фактично прийняв рішення, яке стосується інтересів Київської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій він знаходиться та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, як органу, на який покладено обов'язок приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, не залучивши їх до участі у розгляді справи.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 4019 грн. 40 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: