Справа №751/2160/16-ц
Провадження №2/751/464/16
Рішення

Іменем України

04 серпня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

при секретарі Грищенко Н. С.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 і її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4, від імені і за дорученням якого діє ОСОБА_5 до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_6) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

Встановив:

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4, від імені і за дорученням якого діє ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_6М.) про звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 1/2 частини двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: 14000. м.Чернігів, вул.Малясова. буд 35-а. кв.26, загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.07.2012 року шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості в сумі 487465,02 гривень, з яких тіло кредиту 361380,79 гривень, відсотки 126084,23 гривні, визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на Ѕ частини двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: 14000. м.Чернігів, вул.Малясова. буд 35-а. кв.26, загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.07.2012 року. Заявлені вимоги обгрунтовують тим, що 01.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № к-10676 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 27500 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування на строк з 01.10.2007 року по 30.09.2032 року, з метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за яким було укладено іпотечний договір. Вказують, що відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним і іпотечним договором. Оскільки ОСОБА_6 умови кредитного договору не виконує, то станом на 12.01.2016 року має заборгованість у сумі 487465,02 гривень. Зазначають, що рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.07.2012 року іпотечна квартира була визнана спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і за кожним з них визнано право власності на Ѕ частину. Посилаються, що належна ОСОБА_6 Ѕ частина іпотечної квартири була реалізована на прилюдних торгах 20.03.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а ОСОБА_2 являється іпотекодавцем Ѕ частини квартири за іпотечним договором відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку». Посилаються на ст.ст.16, 321, 386, 391, 509, 512-517, 526, 530, 536, 610, 1049, 1050 ЦК України, Закони України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про іпотеку».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсягу і до викладеного в позовній заяві доповнив, що позивач як іпотекодержатель обрав один із способів захисту свого права, який передбачений Законом України «Про іпотеку». Не заперечував, що в іпотечному договорі відсутнє положення про визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідач і її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсягу і до викладеного в письмових запереченнях (а.с.123-125) відповідач доповнила, що реальний розподіл квартири не здійснювався, саме вона придбала з прилюдних торгів Ѕ частину квартиру, а ще одна друга належить їй на підставі рішення суду про поділ майна подружжя, а отже на даний час є власником квартири в цілому.

Третя особа на боці відповідача ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а отже суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Вислухавши представника позивача, відповідача і її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

01.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_6 був укладений договір № к-10676, відповідно до якого останній отримав на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру грошові кошти в сумі 27500 доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк з 01.10.2007 року по 30.09.2032 року (а.с. 9-20).

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 01.10.2007 року був укладений іпотечний договір, з передачею в іпотеку належного на праві власності нерухомого майна: двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка за згодою сторін оцінена в 189490 гривень, що за курсом НБУ на день укладення договору становить 37523 долари США (а.с.21-24).

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.07.2012 року двокімнатну квартиру, загальною площею 41,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6, здійснено її розподіл визнано право власності за кожним на Ѕ частину квартири (а.с.36-40).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» уразі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином ОСОБА_2 набула статусу іпотекодавця на Ѕ частину спірної квартири за іпотечним договором від 01.10.2007 року.

25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с.48-53) і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.41-47), предметом якого була і вимога за кредитним договором № к-10676 від 01.10.2007 року.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 328 від 02.10.2015 року і рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно (а.с.54-61).

20.03.2014 року ОСОБА_2 придбала з прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, майно яке належить ОСОБА_6 - Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.35).

Станом на 15.01.2016 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.39-40).

Станом на 21.03.2016 року вартість квартири АДРЕСА_4 становить 461744 гривні, без ПДВ (а.с.84-122), що учасники розгляду не оспорювали.

Пунктами 10.3.,10.4.,11 іпотечного договору (а.с.22) передбачено умови звернення стягнення на Предмет іпотеки, право Іпотекодержателя обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1. ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належні формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором.

Згідно до ч. 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстраці прав власност іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Як вбачається з п.12, п.п.12.1., п.п.12.2., п.п.12.3. Іпотечного договору (а.с.22-23) за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягненя на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду; у безпірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1. та 12.3.2. (шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в п.п.12.3.1. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійсненя застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки; шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку»).

Підписанням договору іпотеки іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору, Кредитного договору та вимог чинного законодавства України.

Іпотекодавець підписанням кредитного договору також засвідчив, що наявності будь яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Вказаний договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України.

Дане положення договору узгоджується з нормами Закону України «Про іпотеку» та нормами ЦК України.

Тобто, враховуючи, що договором іпотеки передбачено позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом позивача прийняття одностороннього рішення (тобто, без згоди відповідача) про перехід права власності на предмет іпотеки до нього і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого договору іпотеки та безпосередньо письмового рішення самого позивача про придбання предмета іпотеки у власність, які згідно вказаного договору носять силу правовстановлюючих документів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 березня 2016 року по справі №6-1851цс15, зазначено, що ст.392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Проаналізувавши всі надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами та умовами іпотечного договору, враховуючи передбачений іпотечним договором позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом позивача прийняття одностороннього рішення (тобто, без згоди відповідача) про перехід права власності на предмет іпотеки до нього і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого договору іпотеки та безпосередньо письмового рішення самого позивача про придбання предмета іпотеки у власність, які згідно вказаного договору носять силу правовстановлюючих документів, суд не знаходить правових підстав для задоволення заявлених вимог позивача.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-62, 64, 208-209, 212-215, 292 ЦПК України, ст.ст. 512-519, 526, 530, 575, 589, 610, 612, 629 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4, від імені і за дорученням якого діє ОСОБА_5 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м.Чернігова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. Б. Філатова