Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2011року о 12 годині в м. Нововолинську з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу на праві власності автомобіль «Форд-Сієра»,д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_7, був пошкоджений та спричинено позивачу матеріальних збитків на суму 18 740,00 грн.

Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь 18 740,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 486,20 грн судових витрат, з яких: 487,20 грн - сума сплаченого судового збору; 1 400,00 грн - витрати на правову допомогу; 1 599,00 грн - вартість проведеної по справі судової автотоварознавчої експертизи автомобіля.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 18 740,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

Доповнено резолютивну частину рішення реченням наступного змісту: «Зобов'язати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_7 після сплати відповідачем коштів на відшкодування майнової шкоди в розмірі 18 740,00 грн транспортний засіб - автомобіль Ford-Sierra, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5».

В решті рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині визначення розміру майнової шкоди і повернення транспортного засобу відповідачу, з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 повинен нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки під час скоєння ДТП він перебував за кермом автомобіля на відповідній правовій підставі.

Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, пов'язаних із пошкодженням транспортного засобу.

Змінюючи рішення районного суду та зобов'язуючи позивача повернути ОСОБА_7, після сплати ним коштів на відшкодування майнової шкоди, транспортний засіб - автомобіль, апеляційний суд виходив з того, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд вирішує питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Судами встановлено, що 16 вересня 2011 року о 12 год. по вул. Луцькій м. Нововолинськ по автодорозі Ковель-Жовква відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд-Сієра», д.н.з. НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_6 і знаходився під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля марки «Форд-Ескорт», д.н.з.НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_9 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача був пошкоджений, завдано потерпілому матеріальних збитків на суму 18 740,00 грн.

Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2011 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З висновків судової автотоварознавчої експертизи автомобіля від 08 травня 2015 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Sierra станом на дату проведення автомобіля складає 112 331,73 грн, а розмір матеріальних збитків з технічної точки зору, заподіяних власнику автомобіля, станом на момент виконання експертизи, складає 18 740,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

З роз'яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року вбачається, що суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, має одночасно обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_7 зобов'язаний відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля матеріальні збитки завдані з його вини у визначеному, судовою експертизою, розмірі.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції і вирішуючи питання про передачу автомобіля «Ford Sierra», з урахуванням роз'яснень викладених у постанові постанови Пленуму Верховного Суду України, дійшов вірного висновку про необхідність покладення обов'язку на позивача ОСОБА_6 про повернення належного йому транспортного засобу відповідачу після відшкодування останнім визначеного матеріального збитку в сумі 18 740,00 грн.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8,відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 рокута рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2015 року в його незміненій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова