Провадження № 2/752/1953/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.07.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Овдій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3556 гривень, моральної шкоди в розмірі 1000 гривень та судових витрат у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2015 р. по пр-ту Московському, 23а в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, який, виїжджаючи із другорядної дороги на головну здійснив наїзд на позивача, який рухався на велосипеді.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_2, що встановлено Оболонським районним судом м.Києва.
Позивач посилається на те, що внаслідок наїзду він отримав тілесні ушкодження, а також був пошкоджений його велосипед та екіпірування.
На відновлення велосипеда ним були витрачені кошти в розмірі 526 гривень, також він поніс витрати на придбання нового шолома та рукавичок в сумі 2130 гривень, витрати на лікування та діагностику пошкоджень склали 900 гривень.
Також діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні звичного стану життя та фізичному болі, пов»язаному з травмуванням.
Моральну шкоду він оцінює в 1000 гривень.
Позивач посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «Україна», яка з 01.07.2015 р. позбавлена ліцензії, виключена із членства в МТСБУ і не здійснює будь-яких виплат. Крім того, відповідач не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не вчиняє дій щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, в зв»язку з чим на підставі ст.1187 ЦК України позивач просить вирішити даний спір в судовому порядку.
В ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, йому була завдана матеріальна шкода, оскільки він поніс витрати на відновлення пошкодженого велосипеда, придбання нового екіпірування, яке було пошкоджено, понесених витрат на придбання ліків та проведення діагностування в зв»язку з отриманою травмою. Крім того, позивач зазначив, що йому була завдана моральна шкода, пов»язана з ушкодженням його здоров»я.
Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання.
На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за знгодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.08.2015 р. на пр-ті Московському 23 а в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, який виїжджаючи із другорядної дороги на головну здійснив наїзд на ОСОБА_1, який рухався на велосипеді.
Відповідно до постанови Оболонського районного суду м.Києва від 07.10.2015 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди.
В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях ОСОБА_2 не підлягає доказуванню.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипед, що належить ОСОБА_1 та спеціальне екіпірування зазнало пошкоджень.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів, що відповідач керував транспортним засобом без відповідних повноважень, суд приходить до висновку, що саме він повинна нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу «Ніссан» д.н. НОМЕР_1, була застрахована в СК «Україна» згідно Полісу АІ/4453666.
Однак, в силу положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України позивач має беззаперечне право звернутись безпосередньо до особи, яка визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок дій якої була завдана шкода, про її відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс витрати на придбання нового вело шолома, вартість якого становить 1810 гривень.
Крім того, як встановлено судом після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 звернувся за медичної допомогою, де йому було діагностовано тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою Травмпункту Подільського району від 31.08.2015 р. та рекомендовано лікування у лікаря-травматолога та хірурга.
Згідно фіскальних чеків на придбання ліків та проведення діагностики позивачем були понесені витрати в розмірі 576 гривень 48 копійок.
Враховуючи викладене, суд вражає, що вимоги позивача в частині відшкодування витрат, понесених на придбання вело шолома та витрат на придбання ліків і проведене діагностування є обґрунтованими, доведеними, і зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача в силу положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України.
Позовні вимоги щодо відшкодування витрат, понесених на відновлення велосипеда та придбання вело рукавичок не підлягають задоволенню, оскільки не є доведеними жодними у справі доказами в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Будь-яких належних доказів на підтвердження понесених в цій частині витрат, позивачем не надано.
Також не можуть бути покладені на відповідача витрати, сплачені позивачем як благодійна допомога при зверненні до медичних установ, оскільки це є добровільні пожертвування позивача на користь медичного закладу, в який він звертався, вони не носять обов»язкового характеру, а тому не пов»язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Судом встановлено, що у зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою, позивач зазнав тілесних ушкоджень, що завдало йому душевних та фізичних страждань, призвело до зміни усталеного способу життя, необхідності прикладати зусилля для відновлення здоров»я.
Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.
При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.
Моральна шкода на підставі ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.
На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати у даній справі, пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2386 гривень 48 копійок, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, судові витрати у справі в сумі 326 гривень 42 копійки.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя