КОПІЯ УКРАЇНА
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/579/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Фанди В.П.

секретар Бондар О.В.

з участю: ОСОБА_1, адвоката Вітек І.В., представника

ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняття з реєстрації.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на вона є власником 66/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2. Згідно записів у домовій книзі за вказаною адресою зареєстровано семеро осіб, в тому числі її племінник ОСОБА_3, який фактично проживає зі своєю сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 в місті Хмельницькому. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не являється членом її сім'ї та з моменту реєстрації у будинку не проживає, а його реєстрація створює труднощі у користуванні будинком, пов'язані із зайвими витратами на його утримання, в яких останній участі не приймає, просила позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, позивач просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Провадження № 22-ц/792/579/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 43,46

будинку №25 по провулку Козацькому в місті Хмельницькому, зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою та стягнути з останнього на її користь судові витрати.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_5.

Протокольною ухвалою суду від 22 грудня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 січня 2016 року ОСОБА_1 в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позов до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Розглядаючи спір, суд помилково застосував ст. 405 ЦК та не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14 та роз'яснення, викладені в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Висновок суду про те, що ОСОБА_3 є членом її сім'ї не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить законодавству, зокрема положенням ст.ст. 64,156 ЖК України, ст. 3 СК України. ОСОБА_3 не є членом сім'ї ОСОБА_5, доводиться їй племінником.

Суд не взяв до уваги її пояснення про те, що відповідач був вселений і прописаний в будинку 10.08.1999 року як член сім'ї колишнього власника будинку АДРЕСА_2 який вона успадкувала після смерті її батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В липні 2001 року вона подарувала ОСОБА_5 34/100 частини будинку, яка складається з конкретно визначених житлових та допоміжних приміщень з окремим виходом. Тобто фактично в будинку два окремих житла, на які заведено дві окремі домові книги та сплачуються окремо кожним власником комунальні послуги. У ОСОБА_5 не було підстав заперечувати про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в частині будинку, що належить їй, а не ОСОБА_5.

В запереченні на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_5, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просила відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 та представник Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5. ОСОБА_1 є власником 66/100 частини житлового будинку, а ОСОБА_5 належить 34/100 частини в цьому будинку. Житловитй будинок між співвласниками не розподілений в натурі.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2015 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 30.11.2015 року, договором дарування частини житлового будинку від 25.07.2001 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, технічним паспортом на житловий будинок.

За даними домової книжки, яка надана позивачем (а.с.4-6) в житловому будинку зареєстроване постійне місце проживання ОСОБА_3 з 10 серпня 1999 року.

Згідно показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та пояснень учасників процесу ОСОБА_3 не користується частиною будинку, яку використовує для власного проживання позивач.

В судовому засіданні третя особа-співвласник будинку ОСОБА_5 заперечувала позов та наполягала на залишенні реєстрації відповідача ОСОБА_3 в будинку, посилаючись на те, що він немає у власності житла, між ним та дружиною напружені відносини і остання заперечує його реєстрацію у належній їй квартирі.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, суд першої інстанції прийнявши до уваги, що право спільної часткової власності між співвласниками житлового будинку не припинене, інший співвласник будинку позов ОСОБА_1 не підтримує, не надає згоди на визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом в будинку, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим правильно відмовив в позові.

Також правильними є висновки суду про відсутність підстав до задоволення позову в частині вимоги про зобов'язання УДМС України в Хмельницькій області зняти відповідача з реєстрації. Суд вірно зазначив, що така вимога є похідною від вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що фактично житловий будинок розподілений між співвласниками, в будинку дві відокремлених квартири з окремими виходами, кожен із співвласників користується комунальними послугами, має розрахункові книжки, окремі домові книги, не заслуговують уваги та не грунтуються на законі.

Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного.

Ті обставини, що ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 34/100 частини житлового будинку з конкретно визначеними житловими та допоміжними приміщеннями, кожен із співвласників користується своє часткою житлового будинку з відокремленим виходом, мають відокремлені книги про реєстрацію місця проживання, розрахункові книги за використані комунальні послуги, не свідчать про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок і перетворення належної позивачки частини будинку в об'єкт її самостійної власності.

Право спільної часткової власності припиняється з підстав та в порядку, передбаченому законом.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Карпусь С.А.

Суддя /підпис/ Федорова Н.О.

Суддя /підпис/ Фанда В.П.

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь