печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адвокатського об'єднання «Авер Лєкс», треті особи Київський коледж інформаційних систем та технологій КНЕУ, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист немайнових прав, персональних даних та заборону втручання у приватне життя,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АО «Авер Лєкс», треті особи Київський коледж інформаційних систем та технологій КНЕУ, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист немайнових прав, персональних даних та заборону втручання у приватне життя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1994 року працює у Київському коледжі інформаційних технологій КНЕУ. На адресу позивача та навчального закладу, де працює ОСОБА_1, надійшли адвокатські запити щодо приватного життя позивача та надання персональних даних з посиланням на наявність кримінальних проваджень. На вказані запити Київським коледжем інформаційних технологій КНЕУ були надані обґрунтовані відповіді від 22 квітня 2015 року, 18 березня 2016 року оскільки позивач ні якого відношення до кримінальних проваджень немає, не є заявником, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, спеціалістом, експертом, свідком тощо. Незважаючи на це, у серпні 2016 року знову надійшов адвокатський запит. Направлення такого запиту позивач вважає фактичним зловживанням адвокатським об'єднанням своїми повноваженнями, не повагу законів України, свобод людини, здійснюючи втручання у приватне життя, намагаючись отримати інформацію, яка відношення до позивача немає, або за своєю природою розголошенню не підлягає.

Тому, позивач просила суд захистити її немайнові права, персональні дані шляхом заборони відповідачу АО «Авер Лєкс» втручатись у приватне життя особи та подавати адвокатські запити щодо особи, яка жодного відношення до кримінальних проваджень в якості заявника, цивільного позивача, цивільного відповідача, спеціаліста, експерта, свідка тощо не має.

До судового засідання сторони та треті особи не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Від представника відповідача надійшли письмові заперечення (а.с.47-50).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» правовою основою діяльності адвокатури України є Конституція України, цей закон, інші законодавчі акти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокатська діяльність згідно зі ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Частиною 3 ст. 4 цього Закону визначено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об'єднання є юридичною особою, створеною шляхом об'єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. У ч. 6 даної статті визначено, що адвокатське об'єднання зобов'язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Отже адвокатське об'єднання є організаційною формою адвокатської діяльності, щодо нього поширюються усі професійні права та гарантії, передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об'єднання (ч. 5 ст. 15 Закону).

Згідно з п. 1, 3, 7, 11 ч. 1 ст. 20 цього Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема:

- звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб тощо;

- збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб тощо;

- користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Отже адвокати при здійсненні своїх повноважень наділяються спеціальними правами при здійсненні професійної діяльності, зокрема, правом звернення з адвокатськими запитами.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, котрий є сином позивача, мав місце спір щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_10, котрий розглядався Святошинським районним судом м. Києва, справа № 759/387/15-ц, де позивачем ОСОБА_8 як третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору було подано позовну заяву щодо усунення перешкод у спілкуванні з онуками - дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 65-66).

Адвокатським об'єднанням «Авер Лєкс» на підставі договору про надання правової допомоги № 160 від 30.07.2014 здійснюється захист, представництво та надання інших видів правової допомоги ОСОБА_3 (клієнт) (а.с. 51-58).

Крім того, органами досудового розслідування здійснюються досудове розслідування у кримінальних провадженнях:

- № 0003600 за ч. 3 ст. 191 КК України відносно ОСОБА_6

- № 0010965 за ч. 1 ст. 129 КК України за заявою ОСОБА_3 з приводу погроз ОСОБА_6 фізичною розправою ОСОБА_3

- № 0008481 за ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України за фактом підробки ОСОБА_6 довідок ТОВ «Никос груп», котрі в подальшому подав до Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації

- № 0004900 за заявою ОСОБА_3 з приводу заволодіння ОСОБА_6 квартирою, що належить їх неповнолітнім дітям (а.с. 59-64).

Отже, під час надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатами Адвокатського об'єднання «Авер Лєкс» відповідно до ст. 20 Закону Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» направлялись адвокатські запити до позивача ОСОБА_1 та третьої особи Київський коледж інформаційних систем та технологій КНЕУ, з метою отримання відомостей, зокрема, про факти, які можуть бути використані як докази у згаданих справах клієнта, а також, для забезпечення ефективного здійснення захисту та представництва прав і законних інтересів клієнта (а.с. 14-30).

Тому, будь-яких порушень чинного законодавства зі сторони адвокатського об'єднання шляхом направлення запитів до позивача та третьої особи судом не встановлено, оскільки відповідач діяв в межах Закону України «Про адвокатуру».

За Цивільним кодексом України зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (статті 270, 271, 301 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з вказаною нормою не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом.

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про інформацію»).

Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про інформацію»). Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію»).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію»). Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абз. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію»), у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя, встановлене ч. 1 ст. 32 Основного Закону України.

Положення ч. 1 ст. 32 та ч. 3 ст.34 Конституції України перебувають у системному взаємозв'язку і передбачають як недопустимість порушення права людини на недоторканність особистого та сімейного життя, так і реалізацію особою права на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації.

Парламентська Асамблея Ради Європи в Резолюції № 1165 зазначила, що право кожної людини на приватність і право на свободу вираження поглядів є основою демократичного суспільства; ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність (пункт 11). Виходячи з цього право на приватність, закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, повинне захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, а й від подібних дій з боку інших осіб чи інститутів, зокрема засобів масової інформації (пункт 12 Резолюції № 1165).

Положення ч. 2 ст. 32 Основного Закону України передбачають вичерпні підстави можливого правомірного втручання в особисте та сімейне життя особи (в тому числі й тієї, яка займає посаду, пов'язану з функціями держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї). Такими підставами є: згода особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно неї, а також, у разі відсутності такої згоди, випадки, визначені законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Тому, посилання позивача на порушення відповідачем положень ст. 32 Конституції України, ст. 302 ЦК України, відповідно до яких не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, є безпідставними, оскільки відповідачем запитувалась інформація на підставі положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з метою належного захисту та представництва інтересів ОСОБА_3

Крім того, як вбачається з відповідей від 22 квітня 2015 року та 18 березня 2016 року Київського коледжу інформаційних систем та технологій КНЕУ, де працює позивач, запитувану інформацію відповідачу - адвокатському об'єднанню не було надано з посиланням на положення ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», а саме відсутність згоди ОСОБА_1

Отже інформація про позивача не була поширена.

Таким чином, направлення запитів адвокатського об'єднання не є порушенням положень Конституції України, Законів України «Про захист персональних даних», «Про інформацію» та відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки адвокатське об'єднання не здійснювало та не здійснює втручання у приватне життя позивача, інформація запитувалась з метою належного захисту та представництва інтересів клієнта адвокатського об'єднання - ОСОБА_3 у кримінальних провадженнях та з метою належного розгляду цивільної справи.

Заборона адвокатському об'єднанню подавати адвокатські запити щодо особи, про що просить позивач, є нічим іншим як втручанням і перешкоджанням у здійсненні адвокатської діяльності, що забороняється згідно зі ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатські запити можуть направлятися не лише до осіб, які мають певний процесуальний статус у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, їй не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 270, 271, 301 ЦК України, Законом України «Про інформацію», Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 10, 15, 88, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Адвокатського об'єднання «Авер Лєкс», треті особи Київський коледж інформаційних систем та технологій КНЕУ, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист немайнових прав, персональних даних та заборону втручання у приватне життя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин