УхвалА

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5.(боржника) та ОСОБА_6.(поручителя) про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 014/0030/74/78952 від 27 липня 2007 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5, оскільки боржник порушила умови зазначеного кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 80 377,10 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 040 930,22 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0030/74/78952 від 27 липня 2007 року в розмірі 80 377,10 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 040 930,22 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року змінено в частині стягнення судового збору. Абзац 3 резолютивної частини рішення викладено в новій редакції: «Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір в сумі 3 654 грн в рівних частках з кожної.

В решті заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши їх відповідно до матеріалів справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення судом першої інстанції були дотриманні положення Глави 8 ЦПК України. Всі сторони по справі повідомлялися і були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду, про що свідчать зворотні повідомлення, в тому числі і представник ОСОБА_7 повідомлявся про місце, дату та час судового розгляду. Судові повідомлення, які повернулися до суду, мають відмітки «за терміном зберігання», «за зазначеною адресою не проживає», хоча адреси були зазначені правильно та співпадають з адресами, зазначеними у касаційній скарзі.

Тому доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, вони є необґрунтованими. Скаржник у касаційній скарзі наводить таблицю своїх розрахунків, і не зазначає, яку норму матеріального права неправильно застосували суди попередніх інстанцій.

Висновки судів зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження доказів.

Встановлено, що 27 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 014/0030/74/78952 за умовами якого останній було надано кредит в сумі 80 591 дол. США зі сплатою 13% річних.

З метою забезпечення виконання даного зобов'язання було укладено між Банком та ОСОБА_6 27 липня 2007 року договір поруки. Відповідно до п.1.2 Договору поруки, сторони договору встановили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

У зв'язку з невиконанням Боржником кредитного договору Банком були надіслані відповідачам вимоги про дострокове виконання грошового зобов'язання у 30-денний термін, однак вимоги Банку виконані не були.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання як за основним кредитним договором, так і за договором поруки, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Суди попередніх інстанцій вірно визначилися з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надали їм належну правову оцінку, застосували норму матеріального права. Яка застосовується до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому підстав для їх скасування, визначені статтями 337 - 341 ЦПК України, не має.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.П. Касьян

О.В. Попович

В.О. Савченко