У х в а л а

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та послуг за утримання гуртожитку та прибудинкової території, за касаційною скаргою Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради на рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня Житомирської обласної ради звернулась до суду з позовом, в якому зазначено, що з вересня 1993 року на балансі Житомирської обласної лікарні перебуває гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З 1994 року ОСОБА_6 разом із сім'єю проживає у даному гуртожитку та користується кімнатами № 402 ( а,б).

Посилаючись на те, що відповідач протягом періоду з 01 квітня 2013 року по 31 травня 2015 року не сплачувала в повному обсязі кошти за надані послуги з водопостачання, опалення, електропостачання, а також з утримання гуртожитку та прибудинкової території, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 7313 грн 18 коп., позивач просив суд стягнути із ОСОБА_6 указану суму заборгованості.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Житомирської обласної дитячої лікарні заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання гуртожитку і прибудинкової території в розмірі 7313 грн 18 коп., а також 243 грн 60 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 січня 2016 року скасовано заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено Житомирській обласній дитячій клінічній лікарні Житомирської обласної ради у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзіЖитомирська обласна дитяча клінічна лікарня Житомирської обласної ради, посилаючись на порушення судом апеляційної норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 указаного Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Судами встановлено, що на балансі Житомирської обласної дитячої лікарні перебуває гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У даному гуртожитку ОСОБА_6 користується кімнатою №402, загальною площею 59,7 кв.м, в тому числі житловою - 25,4 кв.м.

Звертаючись до суду з даними вимогами, позивач надав розрахунок, який містить інформацію про те, що протягом періоду з 01 квітня 2013 року по 31 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_6 за комунальні послуги та проживання у гуртожитку станом на 01 червня 2015 року становить 7313 грн 18 коп.

Судом апеляційної інстанції указано, що згідно з поясненнями представника ОСОБА_6 в судовому засіданні, у кімнаті № 402 протягом 2005-2006 років були встановлені індивідуальні лічильники обліку води та електроенергії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що справляння плати за нормами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, і оскільки позивачем не надано розрахунок заборгованості з урахуванням показань квартирних засобів обліку ОСОБА_6, суд вважав за можливе відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Проте, вказаний висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Так, згідно з положенням п. 10 указаних Правил справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Однак, згідно із вимогами п. 9 цих Правил у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Судом апеляційної інстанції не враховано, що згідно акта від 02 червня 2015 року індивідуальні прилади обліку гарячого та холодного водопостачання та електролічильник, зокрема у квартирі ОСОБА_6 було прийнято до роботи комісією позивача 29 травня 2015 року.

Чинним законодавством не передбачено справляння плати за показами квартирних засобів обліку у випадку, якщо такі засоби обліку належним чином не прийняті на облік виконавцем відповідних послуг.

Звертаючись до суду із даним позовом, Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня Житомирської обласної ради просила суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати наданих комунальних послуг за період з 01 квітня 2013 року по 31 травня 2015 року.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 10, 11, 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув, не перевірив належним чином за який період позивач просив суд стягнути заборгованість відповідача, зокрема не врахував, що у спірний період індивідуальні квартирні засоби обліку не були прийняті на облік виконавцем послуг, що унеможливлює врахування їх показань при визначенні спірної заборгованості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що за період з 01 квітня 2013 року по 31 травня 2015 року ОСОБА_6 не належно виконувала зобов'язання зі сплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, розрахованих за показами загальнобудинкових приладів обліку, у зв'язку із чим розмір заборгованості останньої за спожиті нею житлово-комунальні послуги та послуги з утримання гуртожитку і прибудинкової території становить суму у розмірі 7313 грн. 18 коп., яка підлягає стягненню з останньої на користь позивача.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення районного суду - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 січня 2016 року скасувати, а заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик