Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначило, що 28 січня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу була видана кредитна картка, зі встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 500 грн.

Відповідно до вказаного кредитного договору відповідач зобов'язувався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені тарифами, та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором у останнього виникла заборгованість, яка станом на 31 травня 2015 року становить 23 042 грн 92 коп. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 7 997 грн 27 коп., заборгованості за процентами в сумі 13 710 грн 27 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн та штрафу (процентна складова) - 1 085 грн 38 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 28 січня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу відкрита кредитна лінія на суму кредитного ліміту - 500 грн, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт за вищевказаним кредитним договором змінювався наступним чином: 05 листопада 2010 року - 600 грн, 05 січня 2011 року - 700 грн, 03 березня 2011 року - 800 грн, 29 березня 2011 року - 1 300 грн, 12 липня 2011 року - 1 500 грн, 21 серпня 2011 року - 1 700 грн, 08 вересня 2011 року - 4 000 грн та 02 квітня 2012 року - 8 000 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 28 січня 2010 року, заборгованість ОСОБА_3 станом на 31 травня 2015 року становить 23 042 грн 92 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 7 997 грн 27 коп., заборгованості за процентами в сумі 13 710 грн 27 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн та штрафу (процентна складова) - 1 085 грн 38 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому суд зазначив, що останній раз погашення заборгованості за кредитом було здійснено ОСОБА_3 04 квітня 2012 року та в подальшому жодного платежу на погашення заборгованості останнім не здійснювалось, а отже, у позивача виникло право пред'явити позов до суду у період з травня 2012 року по травень 2015 року, проте позивач звернувся до суду за захистом порушеного права лише 30 червня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який він не просив поновити.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-14цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Такими чином, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що відповідно до п. 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами та те, що останній платіж здійснено відповідачем у квітні 2012 року, а отже, у позивача виникло право пред'явити позов до суду у період з травня 2012 року по травень 2015 року.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що він звернувся до суду у межах строку позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився лише 31 червня 2013 року, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 10 грудня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська