АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7348 Головуючий у 1-й інстанції - Великохацька В.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики у розмірі 225 295 доларів США 63 центи, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 14 березня 2016 року становить 5 862 183 грн. 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 978 309 грн. 79 коп., а також судовий збір у сумі 3 654 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.67-71).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3 та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

12 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 (позикодавець) передав ОСОБА_3 (позичальник) грошові кошти у сумі 120000 доларів США, що було еквівалентно 954 000 грн.

На підтвердження укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору позики відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 120 000 доларів США, що було еквівалентно 954 000 грн. (а.с.7).

Оскільки договором позики від 12.12.2008 не встановлено розмір процентів, позивач має право на їх отримання у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У розписці про отримання грошових коштів від 12 грудня 2008 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - серпень 2014 року.

У цей термін позичальник отримані в позику грошові кошти у повному обсязі не повернув, ухилившись від виконання у повному обсязі зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 12 грудня 2008 року, тому на нього може бути покладена відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, передбачена ч.1 ст. 625 ЦК України.

Розмір неповернутого боргу складає 120000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.03.2016 становить 3 122 395 грн. 32 коп. Проценти за користування позиченими коштами за період з 12.12.2008 по 14.03.2016 складають 99 762 долари США 48 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.03.2016 становить 2 595 815 грн. 84 коп. Три проценти річних від суми неповернутого боргу (120 000 доларів США) за період з 31.08.2014 по 14.03.2016 (561 день прострочення) складають 5 533 долари США 15 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.03.2016 становить 143 972 грн. 35 коп. Таким чином загальна сума заборгованості за позикою, відсотками за користування позикою та процентами за прострочення виконання зобов'язання по поверненню позики складає 225 295 доларів США 63 центи, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.03.2016 становить 5 862 183 грн. 51 коп.

Розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу (120000 доларів США), визначену у гривнях станом на 31 серпня 2014 року (1 632 693 грн. 24 коп.), становить 978 309 грн. 79 коп.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні питання наявності між сторонами зобов'язань, що випливають із договору позики, укладеного у письмовій формі, доведені.

Висновки районного суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача (позичальника) на користь позивача (позикодавця) суми позики, наданої у іноземній валюті - долар США, процентів за користування позикою та процентів за прострочення виконання зобов'язання по поверненню позики, обчислених у національній валюті України за курсом станом на час вирішення справи, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин у цій частині застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що при встановленні обставин наявності між сторонами правовідносин договору позики районним судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, процентів за користування позикою та процентів за прострочення виконання зобов'язання по поверненню позики, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення в цій частині, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення (а.с.62-63).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду відповідач та його представник також не навели таких обставин.

Апеляційний суд відхиляє, як такі, що не мають правового значення для вирішення даної справи, посилання апеляційної скарги на те, що районний суд, визначаючи характер правовідносин сторін та справжній зміст письмового документа (розписки), залишив поза увагою підтверджений самим позивачем в ході розгляду справи факт складання розписки у 2013 році щодо грошей, переданих у 2006 році, виходячи з чого, подана на підтвердження заявленого позову розписка від 12.12.2008 року є незрозумілою, оскільки зазначеною датою ні грошові кошти не передавались, ні розписка не писалась.

У цих доводах відповідач вдається до спотворення обставин даної справи, які правильно встановлені районним судом на підставі наявних у його розпорядженні письмових доказів, зокрема розписки від 12.12.2008 року на суму 120 000 доларів США (а.с.7), достовірність якої у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем не спростована. Факт передачі інших коштів у тому самому розмірі (120 000 доларів США) на строк до березня 2014 року був предметом судового розгляду і отримав своє остаточне вирішення (а.с.49-54).

У своїх запереченнях проти позову від 16 березня 2016 року (а.с.47-48) ОСОБА_3 підтвердив, що по факту існує дві розписки про отримання однакових сум грошових коштів, однак з різними термінами повернення.

Під час апеляційного розгляду судом оглянуто оригінали обох розписок, які знаходяться у позивача, що підтверджує факт невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за розпискою на 120 000 доларів США з терміном повернення - серпень 2014 року.

Твердження відповідача про те, що кошти у розмірі 120 000 доларів США були передані йому у борг один раз, а він надав з цього приводу дві розписки, оскільки перебував із позивачем у дружніх відносинах, апеляційний суд відхиляє як неспроможні. Тягар негативних наслідків власного недбальства особи у фінансових відносинах з іншими покладається виключно на особу, яка допустила таке недбальство.

Місце (адреса) написання розписки правового значення для вирішення даного спору не має.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, процентів за користування позикою та процентів за прострочення виконання зобов'язання по поверненню позики судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення у цій частині немає.

Водночас доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного застосування районним судом норм матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 978 309 грн. 79 коп. заслуговують на увагу та приймаються апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях (правова позиція ВСУ у справі № 6-771цс15).

У даному конкретному випадку, заявляючи позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 120000 доларів США, позивач остаточно обчислив цю суму у гривнях за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2016, що становить 3 122 395 грн. 32 коп.

Одночасно позивач визначив розмір інфляційних втрат, нарахувавши їх на суму боргу (120000 доларів США), визначену у гривнях станом на 31 серпня 2014 року (1 632 693 грн. 24 коп.), що становить 978 309 грн. 79 коп.

Таким чином, позивач бажає одночасно отримати і суму боргу за курсом гривні до долара США на час вирішення справи, що фактично не тягне для нього втрат, пов'язаних із девальвацією гривні, і інфляційні втрати нараховані ним на суму боргу, обчислену у гривнях на день виконання зобов'язання, отже фактично претендує на подвійне стягнення.

Оскільки сума боргу, отриманого позичальником у доларах США, яка підлягає стягненню, обчислена судом у гривнях за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2016, що становить 3 122 395 грн. 32 коп., підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат немає.

Ураховуючи наведене у контексті положень ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 978 309 грн. 79 коп. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 978 309 грн. 79 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома