Справа № 161/9883/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/1541/16 Категорія: 81 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

за участю секретаря Перебойчука Р.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_3 на дії державних виконавців Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03 жовтня 2016 року у даній справі в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, боржник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу суду скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, постановити нову ухвалу, якою подану ним скаргу на дії державних виконавців задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого до вимог цього кодексу, порушено їх права та свободи.

З матеріалів справи вбачається, що Луцьким міськрайонним судом 25 червня 2014 року було видано виконавчий лист № 161/5209/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 34 365 дол. США та 3 654 грн. судового збору.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

10 лютого 2015 року за заявою стягувача ОСОБА_4 державним виконавцем Першого ВДВС ЛМУЮ Кобзар К.Е. винесено постанову про відкриття виконавчого ппровадження № 46469413 (а.с. 2).

Відтак, виконавчий лист відповідає вимогам ст. 18 вищевказаного Закону та був пред'явлений стягувачем до виконання, і строк пред'явлення його до виконання не закінчився. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем з додержанням вимог встановлених Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, а за умовами частини шостої цієї статті - постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомлений про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У поданій скарзі, боржник ОСОБА_3 вказував на те, що державним виконавцем порушено порядок направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2015 року, оскільки відсутні дані про направлення зазначеної постанови рекомендованою кореспонденцією, що фактично позбавило його можливості виконати рішення суду в добровільному порядку.

Проте, вказані доводи не можуть слугувати підставою для визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірними, оскільки на їх правильність та законність не впливають. Крім того, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а судом встановлено, що зазначена постанова надсилалась боржнику простою кореспонденцією, і заявник, у поданій скарзі, такі дії державного виконавця визнати протиправними не просив.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії державного виконавця про винесення постанови державного виконавця від 23 червня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є неправомірними, оскільки боржнику ОСОБА_3 не надано можливості добровільно виконати судове рішення та передчасно винесено вказану постанову не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 та 5 ст. 57 Закону України арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2015 року та до моменту винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 червня 2016 року боржником ОСОБА_3 жодних дій спрямованих на виконання рішення суду щодо погашення заборгованості не вчинялося та доказів, які б мали підтвердити його наміри щодо добровільного виконання боргових зобов'язань суду надано не було.

27 липня 2016 року на адресу ВДВС від боржника ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення проведення виконавчих дій, а 28 липня 2016 року державним виконавцем Ніколайчуком Т.В. винесена постанова про відкладення провадження виконавчих дій на 10 робочих днів до 10 серпня 2016 року, у зв'язку із чим, надано можливість боржнику ОСОБА_3 виконати рішення суду у добровільному порядку, яка останнім реалізована не була.

Таким чином, державним виконавцем, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, було правомірно винесено 23 червня 2016 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки боржником не було вчинено жодних дій на підтвердження погашення в добровільному порядку боргу в розмірі 334 365 дол. США та 3 654 грн. судового збору.

Разом з тим, в силу ч. ч. 1, 2 ст. 57 зазначеного Закону вказано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

У вказаній постанові зазначено, що арешт накладається на все майно боржника, але в межах суми боргу.

За наведених обставин, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає обґрунтованою відмову у задоволені скарги ОСОБА_3 про визнання дій державних виконавців Першого ВДВС Луцького МУЮ при винесенні постанов виконавчого провадження неправомірними, оскільки державні виконавці діяли в межах Закону та наданих їм повноважень.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді