У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено за необгрунтованістю та безпідставністю заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що не заперечує той факт, що аліменти від відповідача вона отримувала на руки. У день отримання аліментів вона писала йому розписки, в яких зазначала суму аліментів, період, за який сплачувалися аліменти, і дату їх отримання. А тому вона не заперечує той факт, що на момент звернення до суду з позовом про стягненні пені за несвоєчасну сплату аліментів та на момент розгляду судом справи, заборгованість по аліментах була погашена.

Стверджує, що заборгованість по аліментах платник аліментів погашав добровільно, коли платив аліменти за наступний місяць.

Доводить, що відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів не залежить від того чи сплатив боржник заборгованість по аліментах чи ні, а пов»язана лише з порушенням терміну сплати аліментів.

Також зазначає, що у судовому засіданні вона стверджувала, що в розписках зафіксована дата фактичного отримання аліментів, а не, як вказав суд, дата їх складання.

Також вказує, що у попередньому судовому засіданні, 12 січня 2016 року, відповідач по справі визнав, що були випадки несвоєчасної сплати аліментів. Це було пов»язано з тим, що, по-перше, він не знав про відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, по-друге, у нього є

__________________________________________________________________________________

Справа № 559/2944/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_6

Провадження № 22-ц/787/605/2016 Суддя -доповідач - Максимчук З.М.

інша сім»я, тому у нього є куди тратити гроші, по-третє, йому потрібно було повернути борг і тому не мав можливості своєчасно сплатити аліменти.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_5 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 за період січень-вересень 2015 року в розмірі 1855 грн. та стягнути з ОСОБА_8 на її користь витрати, пов»язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 606 грн 32 коп.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач виконує аліментні зобов»язання повністю, заборгованість по їх сплаті відсутня, а позивачем не надано жодного належного та підставного доказу у обгрунтування заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та відповідає матеріалам справи, що відповідач ОСОБА_5 є батьком неповнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 192553, актовий запис № 235 (а.с.3).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.06.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27.07.2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на обох дітей щомісяця, починаючи з 30.03.2011 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття (а.с.4,5).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2012 року зменшено розмір аліментів з відповідача на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1000 грн до 700 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

На даний час відповідач сплачує аліменти лише на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі 700 грн щомісячно, оскільки син ОСОБА_10 досяг повноліття.

На виконанні у відділі ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-1195 від 16.05.2012 року про зменшення розміру аліментів з ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі з 1000, 00 грн до 700,00 грн на дитину щомісячно, до повноліття дитини (а.с.6).

Згідно довідки - розрахунку, виданої відділом ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції від 18.11.2015 року за вих.№ 11087 15.03.2015 року ОСОБА_5 було сплачено аліменти за: січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року в сумі 2100,00 грн; 05.06.2015 року було сплачено аліменти за: квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року в сумі 2100,00 грн; 25.10.2015 року було сплачено аліменти за: липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року в сумі 2800, 00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

У відповідності ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні.

Згідно зі ст.ст. 194-195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується за рішенням суду.

Кошти, які сплачувались відповідачем ОСОБА_5 позивачці ОСОБА_4 в якості аліментів, були враховані державним виконавцем при підготуванні довідки-розрахунку №11087 від 18.11.2015 р., а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для нарахування суми пені, в зв»язку з відсутністю суми боргу.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що у розписках, які містяться у матеріалах справи, зафіксована лише дата їх складання, а не дата фактичного отримання аліментів від відповідача.

Судом не встановлено факту ухилення відповідача від сплати аліментів чи його вини у несвоєчасній сплаті аліментів.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: О.В. Оніпко

ОСОБА_3