АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року позивач звернувся із позовом на обґрунтування якого зазначив, що 17 лютого 2014 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ВАЗ 2109, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення із застрахованим автомобілем «Mazda-3», р/н НОМЕР_2 та останньому були спричинені пошкодження.

Позивач сплатив власнику застрахованого транспортного засобу 9 130.52 грн. страхового відшкодування за договором страхування.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути із відповідача 9130.52 грн. виплаченого страхового відшкодування із посиланням на ст.ст. 22, 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України та 1218 грн. судового збору. (а.с.1-2)

Відповідач проти позову заперечував за його безпідставністю. (а.с.73-76)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в порядку регресу витрати в сумі 9130,50 грн. та судовий збір в сумі 1218,00 грн. (а.с.82-87)

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не врахував фактичних обставин які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову та дійшов помилкового висновку про його задоволення.(а.с. 91-96)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про що у справі є докази, до суду не прибув. (а.с.113-116)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір № 665а/13дп/ж добровільного страхування належного останній автомобіля «Mazda-3», р/н НОМЕР_2. (а.с.10-22)

17 лютого 2014 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ВАЗ 2109, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення із застрахованим автомобілем «Mazda-3», р/н НОМЕР_2 та останньому були спричинені пошкодження. (а.с.31-32)

За наявними у справі доказами, пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року був визнаний винним. (а.с.30)

Водій застрахованого автомобіля ОСОБА_5 повідомив про настання події, був складений страховий акт, за розрахунком страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту визначена в розмірі 9130.52 грн. та позивач сплатив власнику застрахованого транспортного засобу 9 130.52 грн. страхового відшкодування за договором страхування, що підтверджується платіжним дорученням № 92 647 від 27 лютого 2014 року. (а.с.23-29, 41-54)

Цих обставин та розмір заподіяної шкоди застрахованому автомобілю сторони не заперечували.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

17 лютого 2014 року стався страховий випадок, позивач звернувся із зазначеним позовом у грудні 2015 року, тому строк позовної давності не пропущений.

Вищезазначений розрахунок страхового відшкодування відповідає положенням договору страхування і фактичним обставинам справи та відповідачем не спростований.

Відповідач ОСОБА_1 в суді не заперечував фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння шкоди та своєї вини у її заподіянні, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

За таких обставин позивачем доведено понесення витрат у розмірі 9 130.52 грн. виплаченого страхового відшкодування та саме відповідач як винна особа у заподіянні шкоди завданої дорожньо-транспортної пригоди мав би довести, проте не довів необґрунтованість розрахунку виплаченого страхового відшкодування як і необґрунтованість заявлених вимог.

Посилання апелянта на поліс АС 9416946 ТДВ «СК «Київ РЕ» з обґрунтування такого, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТДВ «СК «Київ РЕ», а тому остання має відповідати за завдану шкоду колегія суддів відхилила, оскільки за наявними у справі доказами вказаний поліс визначений страховиком як втрачений бланк.

При цьому, до суду не надано доказів виконання ОСОБА_1 положень ст. 33 Закону Украйни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV щодо повідомлення ТДВ «СК «Київ РЕ» або Моторне (транспортне) страхове бюро України про настання страхового випадку.

Доводи апелянта не спростовують вищевказаних висновків суду, тому, колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, 1218 грн. судового збору мають бути стягнуті із відповідача на користь позивача. (а.с.3)

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/5854/2016

Унікальний номер 755/2209/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Катющенко В.П.

Доповідач Левенець Б.Б.