Справа № 392/693/16-ц
Провадження № 2/392/538/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

19 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх доходів ОСОБА_2, та на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх доходів ОСОБА_2 до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що від спільного сумісного проживання та шлюбу з відповідачем у них народилася спільні діти, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, діти проживають разом із нею, як зазначає позивач, відповідач на даний час відбуває покарання в Арбузинській виправній колонії № 83, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв»язку із чим вона змушена звернутися з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримала пред»явлений нею позов та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Крім того додатково в усній формі уточнила, що стягувати аліменти вона просить суд з часу звернення з позовом до суду, тобто з 19 травня 2016 року.

Відповідачу судом направлялися повістки, в тому числі і на адресу можливого місця відбування покарання, разом із позовною заявою та пропозицією письмово висловити свою думку щодо пред»явлених позовних вимог.

Таким чином, повідомлений належним чином відповідач ОСОБА_2, (у відповідності до ст.ст. 74 76 ЦПК України), не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обовязковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обовязком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України).

Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

18 липня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, прізвище після розірвання шлюбу якої «Пантилєєва», актовий запис № 101, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 4).

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями Свідоцтв про народження (а.с. 5, 6).

Згідно Довідки № 1611 від 18 травня 2016 року виданої Маловисківською міською радою, позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 і на її утриманні перебувають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рок та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини .

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обовязок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків, а також те, що відповідачем жодних доказів та заперечень на позовну заяву не надано, разом із тим позивачем також не надано доказів, що відповідач має можливість з урахуванням стану свого здоров»я, наявності постійного місця роботи та джерела доходів сплачувати аліменти на 2-х (двох) дітей саме у такому розмірі, як просить позивач, тобто 1/3 та 1/4 частини від всіх його доходів.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 та 1/4 частки від доходу (заробітку) відповідача без зазначення не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не грунтується на вимогах Сімейного кодексу України, оскільки це стосується суб»єктів виконання рішення суду, є гарантією одержання дітьми мінімального розміру аліментів згідно ч. 2 ст. 182 СК України, яка чітко передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Тобто, якби позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, з підстав передбачених ст. 184 СК України, то у суду не було б законних підстав, при ухваленні рішення, здійснювати посилання на те, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, суд вважає правильним стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 (однієї третьої) частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 19 травня 2016 року.

Разом із цим, суд вважає необхідним розяснити сторонам, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 551,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 222-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 (однієї третьої) частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 19 травня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п»ятсот п»ятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13 липня 2016 року.

Суддя Д.М. Кратко