Справа № 361/6683/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2834/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 23.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25 грудня 2014 року, укладений між нею та ОСОБА_3, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1В обгрунтування позову послалася на те, що 25 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким відповідач позичила у неї грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на строк до 25 травня 2015 року. Того ж дня з метою забезпечення зобов'язань за договором позики, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 3476. За умовами договору іпотеки відповідач передала в іпотеку садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0550 га, які розташовані у АДРЕСА_2 Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики та ОСОБА_2 відповідно до умов договору іпотеки має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просила її позов задовольнити.

УхвалоюБроварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 рокузупинено провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі за п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 рокузадоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та розірвано договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 на території Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, укладений 02 серпня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0550 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за тією ж адресою, укладений 02 серпня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане вище нерухоме майно.

Суд зазначив, що це рішення суду не набрало законної сили та вважав, що воно матиме суттєве значення для вирішення даного спору, оскільки стосується умов, від яких залежить вирішення даної справи.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Однак висновки суду першої інстанції про те, що рішення у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки неможливо ухвалити до вирішення справи за позовом ОСОБА_5 про розірвання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки є помилковими, оскільки рішення про розірвання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянкине може мати преюдиціальне значення для вказаної справи.

Крім того, вирішення питання про розірвання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянкиі встановлення при цьому обставин, які є підставою для цього позову та заперечень проти нього, не впливає на вирішення даного спору, предметом якого є звернення стягнення на предмет іпотекиу зв'язку з неналежним виконанням умов договору позики.

Таким чином, зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

УхвалуБроварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді