АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3849/2016 Головуючий в 1 інстанції - Усатова І.А.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з позовом і просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться на АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації ОСОБА_1 у відділі Державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Солом'янського району реєстраційної служби Головного управління юстиції міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником особового рахунку та головним квартиронаймачем не приватизованої квартири загальною площею 41,8 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_2(далі по тексту спірна квартира), а відповідач є її братом, який зареєстрований в даній квартирі з 21.09.1989 року, але тривалий час в ній не проживає, не несе витрат на її утримання, а тому втратив право на користування нею, відповідно до вимог ст. 71, 72 ЖК України .

28.09.2015 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом його вселення, так як позивачка змінила замки і він не може потрапити до квартири.

Також, позивач за зустрічним позовом зазначив, що він є хронічно хворою людиною, так-як у нього цукровий діабет та інші наслідки цієї важкої хвороби, які змушують його підшукувати умови проживання, які б давали можливість близькій людині надавати йому нагляд та допомогу, яку він не може отримувати, мешкаючи у спірній квартирі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.10.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться на АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені цих позовних вимог. В частині зустрічного позову рішення суду не оскаржувалось.

В скарзі посилався на те, що суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, а ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи .

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, суд вважав встановленими такі обставини.

ОСОБА_2, є власником особового рахунку не приватизованої двохкімнатної квартири загальною площею 41.8 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_2, що підтверджується Довідкою форми №3 від 24.04.2015 року (а.с. 9).

Згідно довідки форми №3 від 24.04.2015 року, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: з 1989 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н (далі - відповідач), ОСОБА_2 з 07.101999 року, її діти: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н, , дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та онука ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

На підставі показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7,та актів складених КП «Чоколівське» в січні, березні та квітні 2015 року, суд вважав встановленим, що відповідач з 1996 року без поважних причин в спірній квартирі не проживає, а тому втратив право користування нею.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може, так як суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, надав неналежну оцінку доказам, які були надані сторонами по справі.

Так, суд не звернув уваги, що акти працівниками ЖЕК складались в 2015 році , проте в них зафіксовано факт не проживання відповідача з 1996 року. При цьому в акті міститься посилання на пояснення свідків, які були допитані судом в судовому засіданні без участі відповідача та його представника, які не з'явились до суду , причина неявки яких була визнана судом поважною і слухання справи відкладено. Тобто, суд безпідставно позбавив відповідача та його представника права, поставити запитання допитуваним свідкам, яке передбачене ст. 180 ЦПК України.

Інших доказів з приводу не проживання відповідача в спірній квартирі суду не подавалось.

Крім того, суд не врахував, що спірна квартира є двохкімнатною, житловою площею 28,9 кв.м. В ній, окрім відповідача по справі, зареєстровані та проживають 5 осіб: позивачка, її повнолітні діти та онука, а також без реєстрації чоловік дочки.

Відповідач в своїх запереченнях пояснював, що він хворий на цукровий діабет. Вказана обставина підтверджується медичною довідкою на а.с. 48. З урахуванням відсутності належних умов для проживання в спірній квартирі, в якій проживає 5 осіб в двох маленьких кімнатах, він змушений проживати в іншому місці . На даний час він проживає з жінкою в цивільному шлюбі, яка і здійснює за ним відповідний догляд. Проте він не має жодного права на її житло, а іншого житла , окрім спірної квартири він не має. Також відповідач посилався і на те, що він за своїми релігійними переконаннями не може проживати в одній кімнаті з жінками, з якими він не перебуває у шлюбі. В спірній квартирі одну кімнату займає сім'я дочки позивача, а іншу позивачка з сином. Вказана обставина була визнана позивачем в судовому засіданні апеляційного суду 01.03.2016 року. В якому позивач також пояснила, що спірна квартира була отримана її та відповідача батьками. Вона мала інше житло, а після його продажу поселилась до спірної квартири в 1999 році зі згоди відповідача. Після чого зареєструвала в квартирі своїх дітей та онуку. Так як вона доглядала матір, яка хворіла, а брат не ніс жодних витрат, не сплачував комунальні платежі, вона вважає, що він має бути позбавлений права на спірну квартиру.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки запереченням відповідача, та наданим доказам, внаслідок чого не з'ясував, що не проживання відповідача в спірній квартирі носить вимушений характер.

Та обставина, що відповідач не сплачував квартирну плату та інші комунальні платежі, які нараховувались з урахуванням і його проживання в спірній квартирі, не може бути достатньою підставою для позбавлення його права на житло. Позивач в даній справі має право звернутись з відповідним позовом до відповідача про відшкодування їй витрат понесених, щодо оплати комунальних платежів.

Враховуючи, що позивачем за основним позовом не доведено, що відповідач не проживав в спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на житло.

Колегія суддів, також вважає за необхідне врахувати, що іншого житла, окрім спірної квартири відповідач не має, а відповідно його право на житло захищене ст. 47 Конституцією України, і він не може бути позбавлений цього права без достатніх на те правових підстав.

Рішення, в частині вирішення зустрічного позову відповідачем не оскаржувалось і відповідно не переглядалось апеляційним судом .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житлом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: