Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на Ѕ частки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 21 липня 2009 року, удаваним та застосувати до нього правила договору купівлі-продажу; визнати за ним право на Ѕ частки спірної квартири.

Позов мотивовано тим, що 01 серпня 1998 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області суду від 03 жовтня 2014 року шлюб розірвано.

24 листопада 2015 року, отримавши копію позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, він дізнався, що квартира перейшла у власність його колишньої дружини за договором дарування, укладеним з ОСОБА_6

Вважав цей договір удаваним, оскільки 25 червня 2009 року мав бути укладений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а не договір дарування. Підтвердженням цього є розписка, в якій вказується, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4 10 тис. доларів США в рахунок укладення договору купівлі-продажу квартири й ОСОБА_6 зобов'язалась протягом одного місяця з дня отримання вказаних коштів оформити договір купівлі-продажу квартири.

Оскільки позивач вважав, що договір дарування укладено для приховання договору купівлі-продажу, його слід визнати удаваним та застосувати до нього правила договору купівлі-продажу.

Заявою від 19 квітня 2016 року позивач просив визнати поважними причини пропущення позовної давності, мотивуючи тим, що не знав про те, що дружина уклала не договір купівлі-продажу, а договір дарування, оскільки довіряв своїй дружині, не вбачав потреби для перевірки документів, а відтак вважав, що придбана квартира є спільним майном подружжя.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року, позов задоволено.

Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 21 липня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-1575, та застосовано до нього правила договору купівлі-продажу.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 01 серпня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2014 року шлюб між ними розірвано.

21 липня 2009 року укладений договір дарування квартири, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_6 (дарувальник) передала у власність безоплатно ОСОБА_7 (обдарованій) квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування квартири укладено для приховання дійсно вчиненого договору купівлі-продажу. При цьому суд установив, що ОСОБА_6 25 червня 2009 року написала розписку, в якій зазначала, що отримала від ОСОБА_4 10 тис. доларів США в рахунок укладення договору купівлі-продажу квартири, зобов'язується укласти договір купівлі-продажу квартири протягом місяця з дня отримання грошей. Разом із тим 21 липня 2009 року ОСОБА_6 уклала договір дарування, яким безоплатно передала спірну квартиру ОСОБА_7

Дійсність даної розписки ОСОБА_5 не заперечувала, лише стверджувала, що обставини, викладені в ній, зокрема про час отримання ОСОБА_6 коштів, не відповідають дійсності. Проте суд не взяв їх до уваги, оскільки дати отримання коштів зафіксовані у письмовому документі - розписці. Також суд зазначав, що ОСОБА_6 визнала факт отримання коштів за продаж в майбутньому квартири, що суперечить умовам договору дарування, в якому вказується про безоплатність передачі спірної квартири.

Жодна із сторін спору не заперечувала про передачу ОСОБА_6 коштів в сумі 10 тис. доларів США, при цьому, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5, стверджували в суді першої інстанції, що кошти, які передавались ОСОБА_6, були їх спільними.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Установлені судом факти: перебування подружжя у шлюбі; бажання подружжя придбати житло для сім'ї; використання для придбання квартири спільних коштів та передача цих коштів власникові квартири свідчать про факт купівлі-продажу квартири подружжям за спільні кошти, внаслідок чого квартира стала спільною сумісною власністю.

Частиною 2 ст. 235 ЦК України встановлено, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про фактичне укладання договору купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова