Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року визнано недійсною довіреність на управління та розпорядження майном від 05.12.2013 року посвідчену приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на імя ОСОБА_9, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №26, яка знаходиться по вул. Морозенка буд.79 в м. Дубно Рівненської області, укладений між ОСОБА_3, діючою від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідчений 21 січня 2014 року приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу.

Не погодившись із рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Ю покликалися на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказували, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги матеріали досудового розслідування за № 0000687 від 08.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України витребуваних по клопотанню їх представника, які містять акт судово-психіатричного експерта №291/14 від 27.08.2014 року, свідчень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, приватного нотаріуса ОСОБА_7 Суд взагалі не згадує про ОСОБА_14 комплексної судово-психіатричної експертизи за №239/14 від 27 серпня 2014 року, коли ОСОБА_9 була ще живою, на підставі саме цього акту вона була визнана Дубенським міськрайонним судом 21 жовтня 2014 року недієздатною.

Стверджували, що судом не було прийнято до уваги їх заперечення щодо висновку судово-психіатричної експертизи за №125/15 від 29.04.2015 року, який викликає сумніви в його правильності бо суперечить першому висновку судово-психіатричної експертизи від 27.08.2014 року та іншим матеріалам справи, свідченням свідків та трьох осіб по справі.

Зазначали, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в заявленому клопотанні про призначення повторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_9, що брались до уваги виключно свідчення свідків позивачки, а свідчення свідків відповідачів оцінені судом критично, або не оцінені взагалі.

Доводили, що їх сусідка ОСОБА_9 на час укладення оскаржуваних договорів була адекватною та дієздатною.

З цих підстав просили рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити та при цьому посилався на доводи викладені в апеляційній скарзі та висновок повторної комісійної судово-психіатричної комісії КП «Львівська обласна психіатрична лікарня».

Представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін. Також посилався на матеріали справи та висновок повторної комісійної судово-психіатричної комісії, який не є категоричним та в ньому зазначено про неможливість дати відповіді на поставлені судом питання.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на ст.203 та ст.225 ЦК України та виходив з того, що визнання договору недійсним, здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи № 125/15 від 29 квітня 2015 року, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача, що в момент укладення спірних договорів ОСОБА_9 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2013 року ОСОБА_9 видала довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_7, якою уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представляти її інтереси перед третіми особами щодо управління і розпорядження належним їй майном.(а.с.13 ).

21 січня 2014 року укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3, діюча від імені ОСОБА_9, продала ОСОБА_5 квартиру №26, яка знаходиться по вул. Морозенка буд.79 в м. Дубно Рівненської області. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.14).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від суду від 21.10.2014 року за заявою ОСОБА_6 ОСОБА_9 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_6 (а.с.15).

10 листопада 2014 року, після набрання чинності зазначеним рішенням, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 звернулась до Дубенського міськрайонного суду з позовом в даній справ до ОСОБА_5 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_9 померла 06 червня 2015 року (а.с.171)

Згідно ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.58 та ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, незалежно від кількості допитаних місцевим судом свідків в справі, показання яких є діаметрально протилежними, визначальною обставиною при визначені психічного стану ОСОБА_9 відповідно до п.2 ч.1 ст.145 ЦПК України має бути обґрунтований висновок експертів-психіатрів зроблений на підставі відповідної медичної документації.

В матеріалах справи на час ухвалення судом першої інстанції в ній рішення містилась інформація про існування двох висновків судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_9, які стосовно виникнення періоду та перебігу її захворювання містять суперечливі дані (т.1 а.с.15, а.с.163-167, 204).

Відповідно до розяснень, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року за № 9 зазначено, що правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочинів особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину, місцевий суд призначав, відповідно до ст.145 ЦПК України, судово-психіатричну експертизу.

Як вбачається з матеріалів справи стороною відповідачів після отримання місцевим судом висновків судово-психіатричної експертизи № 125/15 від 29 квітня 2015 року КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення», обґрунтовано, з посиланням розбіжності з попереднім висновком судово-психіатричної експертизи № 239/14 від 27 серпня 2014 року в справі про визнання ОСОБА_9 недієздатною, заявлялось клопотання про призначення повторної комісійної судово-психіатричної експертизи, однак в його задоволенні було місцевим судом не мотивовано відмовлено.

Колегією суддів аналогічне клопотання було задоволено та ухвалою від 25 березня 2016 року було призначено додаткову посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_9, проведення якої було доручено експертам Львівської психіатричної лікарні та на її вирішення поставлене питання: чи страждала за життя ОСОБА_9 психічними захворюваннями у такий період: з 1 листопада 2013 року по 30 травня 2014 року? Якщо так, то чи позбавляли ці захворювання її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 482 від 15 серпня 2016 року КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», у зв'язку з відсутністю в медичній документації обєктивних даних про психічний стан ОСОБА_9.М. у вказаний період, дати відповіді на поставлені питання не виявилось можливим (т.2 а.с.60-65).

Такий же за змістом висновок містився і в самій першій судово-психіатричній експертизі № 239/14 від 27 серпня 2014 року КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення» проведеній щодо ОСОБА_9 в справі про визнання її недієздатною, де в п.22 зазначено, що встановити терміни наявності психічних розладів у ОСОБА_9, а також перебіг та важкість їх проявів у певні проміжки часу не вбачається можливим через відсутність обєктивної інформації, відповідної медичної документації (оглядів лікарем-психіатром) (т.2 а.с.35-37).

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 125/15 від 29 квітня 2015 року проведеної в даній справі, в ньому зазначено, що чітко встановити з якого періоду ОСОБА_9 перестала усвідомлювати свої дії та керувати ним не вбачається можливим.

Однак в цьому ж висновку експертна комісія зазначає, що ОСОБА_9 у періоди з 1.12.2013 року по 5.12.2013 року; з 1.11.2013 року по 28.11.2013 року; з 20.01.2014 року по 31.01.2014 року; з 10.05.2014 року по 30.05.2014 року страждала на психічний розлад.

Тобто, ці дві частини одного висновку є взаємовиключні, суперечать ст.147 ЦПК України та один одному, не підтверджені відповідною медичною документацією, щодо психічного стану ОСОБА_9, посилання на яку в описовій частині висновку експертизи в зазначені періоди немає із-за їх обєктивної відсутності.

З огляду на ту обставину, що зазначений вище висновок судово-психіатричної експертизи № 125/15 від 29 квітня 2015 року був зроблений майже тим же складом експертної комісії, що й висновок № 239/14 від 27 серпня 2014 року КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення», то сумніви щодо правильності його висновків є обґрунтованими, що й підтверджено наведеним вище висновком № 482 від 15 серпня 2016 року КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», тому відповідно до ст.212 ЦПК України, саме цей висновок експертизи колегія суддів і бере до уваги та відхиляє за необґрунтованістю згаданий висновок судово-психіатричної експертизи № 125/15 від 29 квітня 2015 року.

З огляду на вищезазначене, обставина психічного захворювання та неможливість ОСОБА_9 розуміти значення своїх дій та керувати ними в періоди коли нею була видана довіреність на управління майном на імя ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 5 грудня 2013 року та вчинено від її імені 21 січня 2014 року договір купівлі-продажу квартири №26, яка знаходиться по вул. Морозенка буд.79 в м. Дубно Рівненської області, свого підтвердження у встановленому законом порядку в суді не знайшла.

Отже, правова підстава передбачена ст.203, 225 ЦК України, на яку посилався місцевий суд, а саме щодо відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_9 при вчиненні оспорюваних правочинів та її нездатності у момент їх вчинення, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними відсутня, а тому підстав для задоволення позову в справі - немає.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсною довіреності на управління та розпорядження майном від 05.12.2013 року посвідчену приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_17 видану ОСОБА_9 та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №26, яка знаходиться по вул. Морозенка буд.79 в м. Дубно Рівненської області, укладеного між ОСОБА_3, діючою від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідченого 21 січня 2014 року приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір 1072 грн.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: