23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участі третіх осіб: Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ТОВ «Ярес Лідер Груп» про виселення з житлового приміщення, що знаходиться в іпотеці та зняття з реєстрації, -
У вересні 2014 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участі третіх осіб: Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ТОВ «ЯресЛідер Груп» про виселення з житлового приміщення, що знаходиться в іпотеці та зняття з реєстрації.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» судові витрати в сумі 121,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» судові витрати в сумі 121,80 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4287/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кравець Д.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на істотне порушення норм матеріального права, а саме: неправильне застосування судом ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача ПАТ «Фідобанк» - Шостака Л.Г., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_10, представника третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації - Скопич Д.І., які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2008 між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання умов генеральної кредитної угоди № 010-05/914 від 28.02.2008, укладеної між ПАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Ярес Лідер Груп».
Із п. 1.2 договору іпотеки від 28.02.2008 вбачається, що предметом іпотеки є 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1
Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із порушенням ТОВ «Ярес Лідер Груп» зобов'язань щодо погашення заборгованості за генеральною кредитною угодою № 010-05/914 від 28.02.2008, 29.11.2012 було вчинено виконавчий напис нотаріуса, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1
Вирішуючи питання про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, права малолітнього ОСОБА_3 не порушено, оскільки спірна квартира була передана в іпотеку до його реєстрації в ній.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Як вбачається із матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2006, про що свідчить договір купівлі-продажу від 26.04.2006 (том І а.с. 200-201).
Таким чином, квартира АДРЕСА_1 була придбана не за кредитні кошти, а за власні кошти ОСОБА_1, при цьому договір іпотеки був укладений 28.02.2008, а квартира придбана відповідачем 26.04.2006, тобто договір іпотеки було укладено через два роки після придбання відповідачем спірної квартири у власність.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-447цс15 від 24.06.2015, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).
Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 2 ст. 109 ЖК України та неправомірно виселено відповідачів з житлового приміщення без надання іншого житла, оскільки судом не було враховано той факт, що спірна квартира була придбана відповідачем не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а за власні кошти.
Тому, позовні вимоги щодо виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла задоволенню не підлягають.
Крім того, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» судові витрати, однак, в силу ст. 88 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір стягненню не підлягає. Тому, судовий збір з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» в даному випадку стягненню не підлягає.
За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року підлягає скасуванню в частині виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Фідобанк» про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.
В задоволенні позовних вимог ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення, що знаходиться в іпотеці - відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: