Справа № 203/2081/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю: заявника- Клименко Н.О.

представника стягувача- Шевченка В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з поданням про тимчасове обмеження права виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до повного виконання останнім покладених на нього зобовязань за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 412/6982/12 від 20 жовтня 2015 року (а.с. 1-2).

В судовому засіданні державний виконавець Клименко Н.О. своє подання підтримала. Державний виконавець послався на те, що боржником у наданий йому строк для добровільного виконання вимоги виконавчого листа суду, виданого на вищевказане рішення суду, не виконано. Хоча про існування виконавчого провадження боржнику достеменно відомо, за викликом державного виконавця він зявлявся один раз в березні місяці для надання письмових пояснень та ознайомлення з виконавчим провадженням. Оцінюючи вищевикладене як ухиляння від виконання зобовязань за рішенням суду, державний виконавець просила суд її подання задовольнити.

Заінтересована особа в судовому засіданні подання підтримала, просила суд задовольнити.

Вислухавши державного виконавця та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В ході судового засідання встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 412/6982/12 від 20 жовтня 2015 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 8492931, 45 грн. (вісім мільйонів чотириста девяносто дві тисячі девятсот тридцять одна грн. 45 коп.), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2014 року дорівнює 656932,84 Швейцарських франків та складається з: - заборгованості за кредитом 7817176,90 грн.(сім мільйонів вісімсот сімнадцять тисяч сто сімдесят шість гривень 90 коп.), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2014 року дорівнює 604662,86 Швейцарських франків; - заборгованість за відсотками 386192,39 грн.(триста вісімдесят шість тисяч сто девяносто дві гривні 39 коп.), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2014 року дорівнює 29872,19 Швейцарських франків; - пені 289562,16 грн.(двісті вісімдесят девять тисяч пятсот шістдесят дві гривні 16 коп.), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2014 року дорівнює 22397,79 Швейцарських франків, що підтверджується копією виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2015 року наявного в матеріалах справи. ( а.с. 4, 6).

26 жовтня 2015 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП №49120750 з виконання вищевказаного виконавчого листа суду, в звязку із чим боржнику надано строк до 01 листопада 2015 року для самостійного виконання вимог виконавчого документу суду (а.с.6).

Судом встановлено, що боржниці ОСОБА_2 державним виконавцем було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідно до супровідного листа за вихідними № 02.1-14/17845 від 27.10.2015р. Суду надано докази отримання боржником документів державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. ( а.с. 7, 8,9).

Крім того, державним виконавцем в судовому засіданні було надано суду виконавче провадження для огляду, де є підтвердження направлення запитів до державних та банківських установ з метою встановлення належного боржнику нерухомого, рухомого майна та грошових коштів на рахунках у банківських установах. За наслідками огляду виконавчого провадження судом встановлено відсутність у боржника автотранспорту, сільськогосподарської техніки, суднів. Але, суду не було надано підтвердження перевірки наявності коштів на рахунках в банківських установах, про що не заперечував в судовому засіданні державний виконавець.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являвся на виклики державного виконавця.

В той же час в матеріалах справи наявні пояснення боржника в яких вона зазначає, що не має рахунків, що відкриті в банківських установах, не є засновником підприємств, обєктів незавершеного будівництва, земельної ділянки, тощо, за нею не зареєстровані транспортні засоби.

При цьому із доданих до подання документів вбачається, що боржник зявлявся до органів державної виконавчої служби та писав заяву, в якій просив державну виконавчу службу надати дозвіл ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження ВП №49120750. (а.с.13) та склав пояснення, в яких він послався на те, що про існування заочного рішення він дізнався з матеріалів виконавчого провадження і має намір подати до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 14).

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги, що державним виконавцем не підтверджений факт, що боржник здійснював свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Правовідносини щодо обмеження у праві виїзду за межі України врегульовані нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним кодексом України, положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню даного факту.

Відповідно до ст.6 ч.1 п.5, ст.6 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.1-9 ч.1 ст.6 цього Закону. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у даному випадку.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків в ході виконавчого провадження може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ст.12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», а саме обовязків: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Положеннями ст.11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Таке ж право державного виконавця передбачено і нормою ст.377-1 ЦПК України, яка входить до Розділу VI ЦПК України, що регулює процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження факти навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, суд однозначно приходить до висновку про неможливість задоволення вимог державного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 377-1 ЦПК України ст.33 Конституції України, ст.ст. 24,33,64 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16.12.1966р., ст.ст.10,11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну прикордонну службу», Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити, у звязку з необґрунтованістю.

Ухвалу суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Карпенко С.Ф.