У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Коломийського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ в Івано-Франківській області про визнання незаконною і скасування постанови, відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відносно нього в період часу з 07 травня 2010 року до 07 квітня 2013 року тривало незаконне кримінальне переслідування за ч. 1 ст. 186 КК України. 06 травня 2010 року слідчим слідчого відділу Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області порушено справу відносно нього за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 186 КК України. Постановою слідчого відділу Коломийського МВ УМВС від 26 березня 2013 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вважає, що весь час в період з 07 травня 2010 року по 07 квітня 2013 року він зазнав кримінального переслідування, щодо нього було вжито запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а тому не міг працювати. Позивач звернувся до Коломийського МВ УМВС із заявою про відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Однак постановою тимчасово виконуючого обов'язки начальника слідчого відділу Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області від 24 вересня 2015 року йому було відмовлено у відшкодуванні шкоди.

На підставі наведеного просив суд визнати постанову від 24 вересня 2015 року незаконною, стягнути з казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 48 230,00 грн шкоди за період часу 07 травня 2010 року по 07 квітня 2013 року з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, які передбачені ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як обов'язкові умови для відшкодування шкоди відсутні, оскільки постанова від 26 березня 2013 року про закриття кримінального провадження, на яку посилається ОСОБА_2 на обґрунтування для відшкодування шкоди, скасована.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів того, що він був позбавлений можливості працювати через застосування підписки про невиїзд. Застосування такого запобіжного заходу як підписка про невиїзд не передбачає заборони щодо працевлаштування та праці, тому позивач не був позбавлений права реалізувати це своє право на працю у період перебування під підпискою про невиїзд.

Апеляційним судом встановлено, що позивач не був працевлаштований на час застосування запобіжного заходу та не надав суду жодних доказів того, що він намагався працевлаштуватися у період дії запобіжного заходу, однак не зміг цього зробити через застосований запобіжний захід, а тому у позивача не виникло права на відшкодування шкоди у вигляді втраченого заробітку.

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Коломийського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ в Івано-Франківській області про визнання незаконною і скасування постанови, відшкодування шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова