Справа № 2-230/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Місюра К.А.

за участю скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи головний державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, скасування акту опису та арешту,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_1, в якій остання посилалась на те, що в Кіровському відділі державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Кіровський ВДВС) перебуває виконавче провадження №4719775 з примусового виконання виконавчого листа №2-230/11, виданого 08.06.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 94901 грн. та судового збору в сумі 949 грн. 01 коп. В рамках вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Кіровського ВДВС ОСОБА_3 20.04.2016 року було складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: 60/100 частин домоволодіння по вул.Флотській,32/2 в м.Дніпропетровську. Вважає дії державного виконавця щодо складання акту опису та арешту неправомірними, оскільки останній було складено без її участі, нею, як боржником, не був підписаний; складений без огляду житлових та нежитлових приміщень, їх розташування та площі. Крім того, під час опису державний виконавець керувався експлікацією приміщень, який було складено фахівцями КП «ДМБТІ» станом на 10.12.1996 року, а тому акт не відповідає дійсності на теперішній час як в частині площі конкретних приміщень, кількості поверхів, їх розташування, так і в частині загальної площі описаної квартири №2. Протягом 2008-2009 років вона разом із чоловіком самочинно зробила реконструкцію квартири, залишивши незмінними несучі стіни першого поверху, зробили перепланування кімнат і добудували другий поверх над квартирою. Таким чином, самочинно переобладнане майно не може, не є обєктом її права власності та на нього не може бути звернуто стягнення за виконавчим листом. В звязку з викладеним, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Кіровського ВДВС ОСОБА_3 щодо складання акту опису та арешту майна від 20.04.04.2016 року та скасувати останній.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали скаргу та, посилаючись на викладені в ній підстави, просили задовольнити останню.

Представник Кіровського ВДВС та інша заінтересована особа стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_4, в судові засідання на неодноразові виклики не зявились, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення скаржника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України в разі встановлення неправомірності рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця суд зобовязує його усунути порушення або іншим шляхом поновлює порушені права скаржника.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Кіровському ВДВС перебуває виконавче провадження №4719775 з примусового виконання виконавчого листа №2-230/11, виданого 08.06.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 94901 грн. та судового збору в сумі 949 грн. 01 коп.

В рамках цього виконавчого провадження головним державним виконавцем Кіровського ВДВС ОСОБА_3 20.04.2016 року було складено акт опису та арешту майна боржника ОСОБА_1 - 60/100 частин домоволодіння по вул.Флотській,32/2 в м.Дніпропетровську, що складається з: 1 житлова, площею 8,0 кв.м; 2 передня, площею 12,6 кв.м; 3- житлова, площею 11,4 кв.м; 4 кухня, площею 12,6 кв.м; 5 ванна кімната, площею 3,0 кв.м; 6 - прихожа, площею 6,3 кв.м; 7 житлова, площею 9,3 кв.м, 8 житлова, площею 10,4 кв.м; 9 сіні, площею 4,5 кв.м. Загальною площею 75,1 кв.м.

Згідно п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною першою ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів (ч.2 ст.52).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст.52).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч.6 ст.52).

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника (ч.5 ст.57).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядок звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку фізичної особи встановлено ст.63 Закону України «Про виконавче провадження»

Так, відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.63 цього Закону, у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку.

У разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача.

Як розяснено в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

З акту опису та арешту від 20.04.2016 року вбачається, що останній було складено за відсутності боржника ОСОБА_1 та при його складанні державним виконавцем номери приміщень, їх призначення та площа були зазначені відповідно до даних експлікації до плану будинку №32 по вул.Флотській в м.Дніпропетровську, визначених в технічному паспорті на домоволодіння станом на 10.12.1996 року.

Разом з тим, під час розгляду скарги судом встановлено, що після 10.12.1996 року ОСОБА_1 було проведено реконструкцію належної останній квартири №2, під час якої здійснено перепланування кімнат та добудовано другий поверх над квартирою №2. Внаслідок чого змінилась нумерація приміщень та площа останніх і квартири в цілому.

Вказана реконструкція квартири була проведена ОСОБА_1 самочинно, у передбаченому законом порядку в експлуатацію нерухоме майно не прийнято та на теперішній час між співвласниками домоволодіння №32 по вул.Флотській в м.Дніпропетровську існує спір з приводу права власності на самочинно збудоване майно та визначення часток у домоволодіння, який перебуває на розгляді в суді.

В звязку з цим, оскільки характеристики описаного та арештованого згідно акту від 20.04.2016 року майна, не відповідають його дійсним характеристикам, самочинно реконструйована квартира №2 до прийняття її в експлуатацію та державної реєстрації права власності на неї у передбаченому законом порядку не може вважатись обєктом права власності боржника ОСОБА_1 та, відповідно, не підлягає арешту та подальшій реалізації в рамках виконавчого провадження.

За вказаних обставин та враховуючи, що державним виконавцем при складані акту не було дотримано вимог ст.63 Закону України «Про виконавче провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 та необхідність її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,52,57,62,63 Закону України «При виконавче провадження», ст.ст.3, 10,11,27,383,386-387,389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи головний державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, скасування акту опису та арешту - задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо складання акту опису та арешту майна боржника ОСОБА_1 від 20 квітня 2016 року в рамках виконавчого провадження №4719775.

Скасувати акт опису та арешту майна боржника ОСОБА_1 від 20 квітня 2016 року, а саме: 60/100 частин домоволодіння по вул.Флотській,32/2 в м.Дніпропетровську, складений головним державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження №4719775 з примусового виконання виконавчого листа №2-230/11, виданого 08 червня 2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак