Ухвала

іменем україни

04 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Гончара В.П., Касьяна О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на непроводення відповідачем з нею повного розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_4 49 800 грн 33 коп. - середнійзаробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 8 991 грн 21 коп. - індексацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду в частині часткового задоволення позову про стягнення індексації за несвоєчасний розрахунок при звільненні скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судового збору змінено та стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 147 561,56 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про задоволення позову та стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду - 1 000 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Укргазвидобування» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За правилами ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Як передбачено ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, виходив з того, що заборгованість перед позивачем встановлена рішенням суду та не була виплачена на день винесення рішення відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, що є підставою для задоволення позову.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підлягають частковому задоволенню й позовні вимоги про стягнення індексації заробітної плати, оскільки індекс інфляції в Україні в 2014 році перевищував 100,1%.

Частково скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи позивачу в задоволенні стягнення індексації заробітної плати, апеляційний суд виходив з того, що не вчасно сплачена допомога, яка виплачується при скороченні працівника, має разовий характер, тобто відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягає індексації.

Також апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди керувався ст. 237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України.

Змінюючи рішення районного суду в частині збільшення періоду не виплати позивачу середнього заробітку за час затримку розрахунку, виходив з п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100, згідно якого при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в частині нескасованій рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П.Гончар

О.П.Касьян