АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/2803/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6515/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_5, зацікавлена особа: Дніпровський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року заяву ОСОБА_5, зацікавлена особа: Дніпровський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення повернуто заявнику.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник заявника подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник заявника порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховані положення п.7 ч. І ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» відповідно до яких суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. У поданій заяві заявник просив суд встановити факт, що його дід громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав на території Української Соціалістичної Радянської Республіки. Метою встановлення факту є отримання дозволу на імміграцію в Україну, тому саме за законами України цей факт має юридичне значення. Вважає, що повернувши заяву, суд першої інстанції обмежив громадянина Туреччини у доступі до цивільного судочинства, чим порушив ст.1 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яка була ратифікована Законом України від 05.07.2001 та набула чинності 02.05.2004.

Заявник в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. Представник заявника ОСОБА_4 надіслала до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне права» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України, проте у поданій заяві заявник просить встановити факт стосовно свого діда ОСОБА_8.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Так, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення факту, зокрема постійного проживання на території України діда та баби заявника.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону « Про громадянство України» N 2235-III, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Відповідно до положень Закону N 2235-III та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до ст. 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі-іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник є громадянином Республіки Туреччина, звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території Української Соціалістичної Радянської Республіки діда ОСОБА_8, так як не може отримати документ, який посвідчує цей факт. Зазначив, що від встановлення даного факту залежить вирішення питання набуття ним громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство».

Питання підсудності цивільних справ урегульоване у ст. 15 главі 1 розділу III ЦПК України, які визначають загальні правили предметної та територіальної підсудності, та в ст. 414 ЦПК України, яка передбачає, що підсудність цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, у ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Відтак, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності.

Відповідно до статей 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» у справах з іноземним елементом юрисдикція судів України розповсюджується на випадки, коли дія або подія, що стала підставою для пред'явлення позову, мала місце на території України.

Подана заява ОСОБА_5 обґрунтована тим, що факт постійного проживання діда заявника ОСОБА_8 мав місце на території Української Соціалістичної Радянської Республіки України. А встановлення цього факту має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати право на отримання дозволу на імміграцію в Україну як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство».

Таким чином, повертаючи заяву ОСОБА_5, суд першої інстанції не врахував норми законодавчих актів, що регулюють питання визначення підсудності справ з іноземним елементом та дійшов помилкового висновку про її повернення з тих підстав, що подана заява не стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України (п. 9 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: