Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., КолодійчукаВ.М., Умнової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин більше шести місяців, не цікавиться цією квартирою, як постійним місцем проживання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, робить неможливим проживання в ній, без дозволу вселив у квартиру своїх родичів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просила усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом її вселення та виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; встановити порядок користування спірною квартирою, а саме: виділити їй кімнату площею 12 кв. м, ОСОБА_4 - кімнату площею 16 кв. м, кухню, коридор, балкон, туалет та ванну кімнату залишити у загальному користуванні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою, шляхом вселення ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1. Встановлено порядок користування цією квартирою, виділено в користування ОСОБА_5 кімнату площею 12 кв. м, кімнату площею 16 кв. м залишено у користуванні ОСОБА_4, кухню, коридор, балкон, туалет та ванну залишено у загальному користуванні. У задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині встановлення користування спірною квартирою. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_5 кімнату площею 9,4 кв. м, кімнату площею 13,7 кв. м залишено у користуванні ОСОБА_4, кухню, коридор, балкон, туалет та ванну залишено у загальному користуванні. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів в частині відмови у задоволенні первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 21 січня 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який рішенням суду від 13 квітня 2012 року був розірваний.

На підставі рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 19 серпня 1997 року ОСОБА_4 та членам його сім'ї ОСОБА_5 видано ордер на житлове приміщення, а саме на житлову квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» від 15 січня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_4

05 квітня 2013 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_10

За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 не довів відсутність ОСОБА_5 понад шість місяців у спірній квартирі. Оскільки сторони не можуть добровільно визначити порядок користування квартирою, необхідно встановити порядок її користуванням.

Разом з тим, апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вірно встановив порядок користування квартирою з урахуванням поверхового плану та розміру кімнат, а тому обґрунтовано змінив рішення місцевого суду в цій частині.

Таким чином, судом першої інстанції в незміненій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова