У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.А..,

Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області ПлуговГеннадій Олександрович, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, Прокуратура Луцького району Волинської області, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаною скаргою.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (далі - ВДВС Луцького РУЮ) Пуговим Г.О. за участю представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») Марчука А.П., ОСОБА_11, дільничного інспектора Луцького РВ УМВС України у Волинській області СамчукаБ.Б. було незаконно виселено ОСОБА_2 та його сім'ю з належного їм на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1.

Підставою для виселення є виконавчий лист Луцького міськрайонного суду від 25 липня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, який діє також в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13 про виселення.

ОСОБА_2 вважав, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем не виконано вимоги діючого законодавства, а саме: проникнення в житлове приміщення було проведено без рішення суду про надання дозволу на проникнення до житла при виконанні судового рішення про виселення, проведено виселення трьох дітей, які мають право користування житлом в даному будинку. Станом на день виконання рішення суду про виселення в будинку була прописана та проживала четверта дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був не зазначений в судовому рішенні, однак був виселений з будинку разом з іншими членами сім'ї. Крім того, державним виконавцем при проведенні виконавчих дій при реалізації нерухомого майна не було отримано дозволу органу опіки та піклування для проведення виконавчих дій з виселення з житлового будинку малолітніх дітей.

Виселення сім'ї ОСОБА_2 мало місце в період, коли діяла заборона на звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за споживчими кредитами в іноземній валюті відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Про незаконне проникнення державного виконавця Плугова Г.О. в будинок та проведення арешту майна і виселення ОСОБА_2 стало відомо 30 червня 2015 року після повернення з м. Києва, де він працює, а його дружина на момент проведення виконавчих дій перебувала на відпочинку, тому їм про вищезазначені дії виконавця також не було відомо.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_2 просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ Плугова Г.О. з опису і арешту його майна та виселення його і членів його сім'ї з належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ ПлуговаГ.О. звільнити від арешту майно ОСОБА_2, зазначене в акті опису та арешту від 19 червня 2015 року № 0308/1942/12, вселити його та членів його сім'ї в житловий будинок АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - порушує питання про скасування оскаржуваних ухвал судів із постановленням нової ухвали про задоволення скарги, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на виконанні у ВДВС Луцького РУЮ перебували виконавчі листи № 0308/7942/12 видані Луцьким міськрайонним судом Волинської області 04 червня 2014 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із житлового будинку АДРЕСА_1.

12 березня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Плуговим Г.О. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 46820464, № 46820866, № 46820789, № 46820714, № 46820356. Копії постанов направлено сторонам для відому, при цьому боржникам було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 26 березня 2015 року. У зв'язку із відсутністю повідомлень від боржників про виконання рішення суду в добровільному порядку, державний виконавець направив ОСОБА_2, ОСОБА_5 вимогу-повідомлення про звільнення житлового будинку до 19 червня 2015 року, а 10 червня 2015 року склав акт, з яким під підпис було ознайомлено ОСОБА_5 про призначення виконавчих дій по їх виселенню з житлового будинку на 19 червня 2015 року. При цьому, державним виконавцем постановою від 15 червня 2015 року залучено працівників міліції для проведення виконавчих дій з примусового виселення боржників.

19 червня 2015 року за участю представника стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк», дільничного інспектора, понятих проведено виконавчі дії з виселення боржників.

У той же день старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Плуговим Г.О. у присутності двох понятих, представника міліції, представника банку, складено акт опису та арешту майна при виконанні судового рішення про виселення сім'ї ОСОБА_5.

22 червня 2015 року постановами старшого державного ВДВС Луцького РУЮ Плугова Г.О. провадження з примусового виконання виконавчих листів про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з повним виконанням рішення суду згідно з актом державного виконавця.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Функції виконання судових рішень, а також рішень уповноважених на їх прийняття органів (посадових осіб), покладені на Державну виконавчу службу України, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Процедура виконання рішення суду про виселення боржників передбачена ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням, примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець при проведенні виселення зобов'язаний був звернутися до суду для отримання дозволу на проникнення до житла боржника судом не приймаються, оскільки не відповідають змісту ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 367 ЦПК України.

За змістом ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 242 ЦК України малолітні особи реалізують свої права та виконують обов'язки, пов'язані з виконавчим провадженням, через своїх представників, зокрема батьків, усиновлювачів, опікунів.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень обов'язково здійснюється при виконанні рішень про відібрання дитини, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування).

Отже залучення в такому випадку органів опіки та піклування не є обов'язковим для державного виконавця при виконанні рішення, оскільки батьки діють в інтересах своїх малолітніх дітей, як законні представники, і їх діти перебувають під опікою своїх батьків, тому доводи касаційної скарги про обов'язкове залучення вказаних органів державним виконавцем під час виселення необґрунтовані.

Також не приймаються доводи скарги про порушення державним виконавцем права на користування житлом їхнім малолітнім сином ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що такий проживає із своєю матір'ю за іншою адресою.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, встановивши, що загальна площа житлового будинку, з якого виселені боржники, становить 419,7 кв. м, правильно вважав, що у такому випадку Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосуванню не підлягає.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко