АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у серпні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 576,76 доларів США та 18 539,45грн. і судовий збір у сумі 520грн. 66коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 10 травня 2007р. уклав з відповідачем кредитний договір № 28.4.1/АК-242.07.2, відповідно до якого відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 15 600 доларів США терміном до 10 травня 2014р. для придбання автомобіля та сплати страхових платежів. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 9% річних щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця, проте свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 11 серпня 2015р. складається із заборгованості по кредиту та процентам у сумі 1 576,76 доларів США, пені за кредитом та процентами у сумі 11 562,75грн., 3% річних по кредиту та процентам у сумі 1 963,34грн., плати за обслуговування кредиту у сумі 2 617,71грн., інфляційні втрати у сумі 1 423,37грн., пені за плату за обслуговування кредиту у сумі 577,47грн., 3% річних за плату за обслуговування кредиту у сумі 136,38грн.

Заочним рішення суду від 29 жовтня 2015р. позов задоволено.

Ухвалою суду від 24 грудня 2015р. у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Представник відповідача посилається на неповне встановлення судом обставин справи, неналежну оцінку наданих доказів, та не врахування судом тієї обставини, що позивачем не було надано розрахунку заборгованості по кредитному договору.

Також представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, так як відповідач не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, що позбавило її можливості подати до суду першої інстанції заяву про застосування

№ апеляційного провадження:22-ц/2796/4162/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представник відповідача,

- 2 -

який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 травня 2007р. між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір № 28.4.1/АК-242.07.2, на підставі якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 15 600 доларів США терміном до 10 травня 2014р. для придбання автомобіля.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язалася повернути кредит щомісячними платежами у сумі 186 доларів США та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9% річних щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця.

Пукнтом 1.5.1. кредитного договору сторони визначили щомісячну плату за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

22 жовтня 2008р. сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 11% річних та викладено розділ 7 договору у новій редакції.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 11 серпня 2015р. складається із заборгованості по кредиту та процентам у сумі 1 576,76 доларів США, пені за кредитом та процентами у сумі 11 562,75грн., 3% річних по кредиту та процентам у сумі 1 963,34грн., плати за обслуговування кредиту у сумі 2 617,71грн., інфляційні втрати у сумі 1 423,37грн., пені за плату за обслуговування кредиту у сумі 577,47грн., 3% річних за плату за обслуговування кредиту у сумі 136,38грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала зобов'язання по погашенню кредитної заборгованості та сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до наданих документів 10 травня 2007р. відповідачу було видано 15600 доларів США та нею сплачено 2265,84грн. за надання кредиту готівкою.

З наданого позивачем суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж у погашення кредитної заборгованості та сплаті процентів за користування кредитом відповідачем було внесено 5 вересня 2013р., проте, заборгованість у повному обсязі погашена не була.

Доводи апеляційної скарги про дострокове погашення позичальником кредитної заборгованості, не підтверджені належними розрахунками та квитанціями.

Також з наданого позивачем апеляційному суду детального розрахунку заборгованості вбачається, що здійснені у вересні 2007р. та жовтні 2007р. відповідачем платежі на дострокове погашення кредитної заборгованості були зараховані банком на погашення кредиту та частини процентів (с.с.147), однак у подальшому розмір платежів на погашення кредиту відповідачем вносився не у розмірі, визначеному пунктом 3.1. кредитного договору,

- 3 -

тому станом на 5 вересня 2013р. залишок непогашеного кредиту становив 1 463,62 долара США.

На вказаний залишок заборгованості позивачем нараховані проценти за період з 1 вересня 2013р. по 12 травня 2014р. у сумі 113,14 долара США.

Отже, заборгованість за кредитом та процентами становить 1576,76 доларів США, яку суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача.

Пунктом 1.5.1. кредитного договору передбачена щомісячна плата за проведення розрахунків у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

Останній платіж на погашення вказаної оплати відповідачем був внесений 5 вересня 2013р., тому заборгованість за період з 30 вересня 2013р. по 10 травня 2014р. становить 2 617,71грн.

Посилання представника відповідача у апеляційній скарзі на неправомірність зміни позивачем розміру вказаного платежу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаний розмір залежить від курси гривні по відношенню до долара США на момент нарахування, так як кредит видався у вказаній валюті, що визначено умовами кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем суду першої інстанції детального розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає правомірними, проте, вказаний недолік був виправлений під час апеляційного розгляду і наданий позивачем апеляційному суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором підтвердив правильність визначення позивачем заборгованості за кредитом, процентами та платою за проведення розрахунків.

Також представником відповідача не було надано суду доказів неврахування позивачем будь-яких платежів, які були здійснені відповідачем на погашення заборгованості.

При цьому, представнику відповідача було роз'яснено його право заявити клопотання про призначення відповідної судової бухгалтерської експертизи у разі заперечення проти розміру визначеної заборгованості, однак, представник відповідача відмовився від такої можливості, тому у суду відсутні підстави не приймати наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний доказ.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, якийпрострочив виконання грошовогозобов'язання, навимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуваннямвстановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченоїсуми, якщо інший розмір процентівне встановлений договоромабо законом.

Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойкувиникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.9. кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів чи плати за проведення розрахунків, позичальник зобов'язаний сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5. цього договору, від суми простроченого платежу.

- 4 -

Додатковою угодою від 22 жовтня 2008р. сторони погодили процентну ставку - 11% річних, отже, пеня за порушення виконання зобов'язань становить 22% річних.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені за кредитом та процентами за період з 11 червня 2010р. по 11 серпня 2015р. становить 11 562,75грн., 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання по кредиту та процентам становить 1 963,34грн., інфляційні втрати у зв'язку із несплатою плати за обслуговування кредиту становлять 1 423,37грн., пені за плату за обслуговування кредиту за період з 11 серпня 2014р. по 11 серпня 2015р. становить 577,47грн., 3% річних за плату за обслуговування кредиту складають 136,38грн.

Доводи представника відповідача, що виплата 3% річних не передбачена умовами кредитного договору не можуть бути підставою для відмови у стягненні зазначеної суми з таких підстав.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

При цьому, позивачем інфляційні втрати заявлені тільки із суми плати за обслуговування кредиту, який обраховувався на курсу долара США на день нарахування, та визначався у гривні.

Розмір 3% річних становить: за прострочку сплати кредиту - 1765,07грн.; за прострочку сплати процентів - 171,27грн.; за прострочку сплати плати за обслуговування кредиту - 135,38грн., а всього 2072грн. 72коп.; інфляційні втрати від суми несплаченої плати за обслуговування кредиту - 1423,37грн.

Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи у його відсутність та неправомірне ухвалення заочного рішення, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача направлявся єдиний судовий виклик у судове засідання на 29 жовтня 2015р., який відповідачем отриманий не був та повернувся до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов не незаконного висновку про те, що відповідач був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи судом, а відтак, і не мав законних підстав для ухвалення заочного рішення суду.

Також судом у порушення вимог ст. 232 ЦПК України не було скасовано заочне

- 5 -

рішення суду за заявою відповідача, так як матеріали справи містили дані, що відповідач не був належним чином повідомленим про день та час судового засідання, а також відповідач заявила про своє право подати заяву про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, чого була неправомірно позбавлена.

Оскільки подання заяви про застосування позовної давності впливає на правильне застосування судом норм матеріального права і є істотною обставиною при вирішенні справи, суд першої інстанції зобов'язаний був скасувати заочне рішення суду та призначити новий судовий розгляд.

Частиною 3 статті 309 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Розглянувши справу у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, суд першої інстанції позбавив відповідача можливості подати заяву про застосування позовної давності.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З наданого суду позивачем розрахунку пені вбачається, що сума пені розрахована за період 11 червня 2010р. по 11 серпня 2015р.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, відповідач просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені. Аналогічну заяву представник відповідача висловив і у апеляційній скарзі.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає, що до позовних вимог про стягнення пені необхідно застосувати позовну давність та стягнути пеню за період з 11 серпня 2014р. по 11 серпня 2015р. (дата направлення позовної заяви до суду).

З наданого суду першої інстанції розрахунку вбачається, що сума пені за вказаний період становить: за кредитом - 322,88 долара США, що еквівалентно 6 865,35грн.; за процентами - 24,96 долара США, що еквівалентно 530,70грн., за обслуговування кредиту -577грн. 47коп., а всього 7 973грн. 52коп.

Отже, загальний розмір заборгованості становить: за кредитом та процентами - 1 576,76 доларів США, за обслуговування кредиту - 2617,71грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та плати за обслуговування кредиту - 7 973грн. 52коп., 3% річних - 2072грн. 72коп.; інфляційні втрати від суми несплаченої плати за обслуговування кредиту - 1423,37грн., а всього 14087,22грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, правильно застосовував норми матеріального права, однак, порушив норми процесуального права, чим позбавив можливості відповідача подати заяву про застосування позовної давності, тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015р. змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість у сумі 1 576,76 доларів США та 14087грн. 22коп., 520грн. 66коп. повернення судового збору.

- 6 -

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: