У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року та касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ході розгляду справи, ПАТ КБ «Приватбанк» подало уточнену позовну заяву (т.1, а.с.157-158), і просило стягнути з відповідача ОСОБА_6 суму заборгованості за кредитним договором №DNK0GA00000054 від 30 серпня 2007 року, яка станом на 30 липня 2015 року складає 203 663 доларів 32 центи США, що за курсом 22,07 грн за один долар складає 4 494 849 грн 51 коп., а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказано на те, що 30 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала від банку кредит у розмірі 55 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 %, з кінцевим терміном повернення кредиту 30 серпня 2017 року.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконувала своїх кредитних зобов'язань, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 30 липня 2015 року складає 203 663 доларів 32 центи США, що є еквівалентом 4 494 849 грн 51 коп., позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року позов ПАТК КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № DNK0GA00000054 у розмірі 170 378 доларів 34 центи США, що у гривневому еквіваленті становить 3 760 249 грн 96 коп. та яка складається з наступного:

- 47 493 доларів 94 центи США, що еквівалентно 1 048 191 грн 25 коп. - заборгованість за кредитом;

- 50 875 доларів 36 центів США, що еквівалентно 1 122 819 грн 20 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 7 300 доларів США, що еквівалентно 161 111 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 55 тис. доларів США, що еквівалентно 1 213 850 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафів за договором:

- 11 доларів 33 центи США, що еквівалентно 250 грн 05 коп. - штраф (фіксована частина);

- 9 697 доларів 71 цент США, що еквівалентно 214 028 грн 46 коп. - штраф (процента складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 55 тис. доларів США, що еквівалентно 1 213 850 грн; а також суми штрафів відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 11 доларів 33 центи США, що еквівалентно 250 грн 05 коп.; штраф (процентна складова) - 9 697 доларів 71 цент США, що еквівалентно 214 028 грн 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 70 945 грн 80 коп.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення штрафів за порушення умов кредитного договору відмовлено.

Ухвалено вважати, що заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2007 року № DNK0GA00000054, що виникла станом на 30 липня 2015 року, та підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за рішенням суду замість суми 170 378 доларів 34 центи США, що у гривневому еквіваленті становить 3 760 249 грн 96 коп., складає 105 669 доларів 30 центів США, еквівалент 2 553 572 грн 28 коп., та яка складається з: заборгованості за кредитом - 47 493 доларів 94 центів США, що еквівалентно 1 120 856 грн 98 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 50 875 доларів 36 центів США, що еквівалентно 1 200 658 грн 50 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 7 300 доларів США, що еквівалентно 161 111 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 70 945 грн 80 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з неї на користь банку комісії за користування кредитом у сумі 7 300 доларів США, що еквівалентно 161 111 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Судами встановлено, що 30 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала від банку кредит у розмірі 55 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 %, з кінцевим терміном повернення кредиту 30 серпня 2017 року.

Звертаючись до суду із позовом, банк вказував на те, що позичальник належним чином не виконувала своїх кредитних зобов'язань, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 30 липня 2015 року складає 203 663 доларів 32 центи США, що є еквівалентом 4 494 849 грн 51 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не виконала належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останньої на користь банку у сумі 170 378 доларів 34 центи США, що у гривневому еквіваленті становить 3 760 249 грн 96 коп. та яка складається з наступного: - 47 493 доларів 94 центи США, що еквівалентно 1 048 191 грн 25 коп. - заборгованість за кредитом; 50 875 доларів 36 центів США, що еквівалентно 1 122 819 грн 20 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; - 7 300 доларів США, що еквівалентно 161 111 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 55 тис. доларів США, що еквівалентно 1 213 850 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафів за договором: 11 доларів 33 центи США, що еквівалентно 250 грн 05 коп. - штраф (фіксована частина); 9 697 доларів 71 цент США, що еквівалентно 214 028 грн 46 коп. - штраф (процента складова).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та суми штрафів відповідно до договору, суд апеляційної інстанції погодився із тим, що внаслідок порушення кредитних зобов'язань позичальником утворилась кредитна заборгованість, яку остання має сплатити банку, однак із ОСОБА_6 не підлягає стягненню штрафів за договором: - 11 доларів 33 центи США, що еквівалентно 250 грн 05 коп. - штраф (фіксована частина); - 9 697 доларів 71 цент США, що еквівалентно 214 028 грн 46 коп. - штраф (процента складова), оскільки за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором банком нарахована пеня у сумі 55 тис. дол. США, що еквівалентно 1 213 850 грн, яка і підлягає стягненню з позичальника, а застосування подвійної цивільно-правової відповідальності чинним законодавством заборонено. Також, суд апеляційної інстанції вказав, що сума нарахованої банком пені має бути зменшена на підставі ст. 551 ЦК України до 3 тис. доларів США, що є еквівалентом 70 945 грн 80 коп. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача суму винагороди за надання банком фінансового інструменту у сумі 7 300 доларів США.

Проте, повністю з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідають з огляду на наступне.

В частині позовних вимог про стягнення з позичальника на користь банку пені колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходить з наступного.

Згідно із положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення позичальником кредитного зобов'язання банк має право на стягнення на свою користь неустойки, зокрема пені.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що у даній справі є підстави для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зменшення розміру нарахованої банком пені.

Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У зв'язку із цим, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може погодитись із висновком суду апеляційної інстанції щодо стягнення з позичальника пені, обчисленої у доларах США у зв'язку із наступним.

Відповідно до ст. 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК Українигрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає нарахування та стягнення відповідних штрафних санкцій, у зв'язку із чим пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також вважає, що не відповідає вимогам закону висновок суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача винагороди за надання банком фінансового інструменту у сумі 7 300 дол. США.

Вирішуючи спір в цій частині, апеляційний суд вказав, що оскільки згідно п. 7.1. укладеного кредитного договору було передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, яка за час порушення відповідачем умов кредитного договору склала загальну суму 7 300 доларів США, то з відповідача слід стягнути указану частину боргу, а відповідні доводи апеляційної скарги в цій частині про незаконність рішення суду першої інстанції в цій частині, з посиланням на те що нарахування вказаної винагороди свідчить про порушення банком ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», безпідставні, оскільки ОСОБА_6 не оскаржувала цей пункт кредитного договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту, і він є чинним на час розгляду справи, відповідає положенням ст.ст. 626, 627 ЦК України, був узгоджений сторонами, та не суперечить вимогам Закону.

При цьому, судом апеляційної інстанції не було враховано наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Вимогами ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не врахував, що пеняза несвоєчасність виконання зобов'язань за договороммає обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні, а також не перевірив належним чином доводи відповідача відносно того, чи є умова п. 7.1. укладеного кредитного договору щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця нікчемною в силу закону та чи підлягає у зв'язку із цим задоволенню відповідна вимога банку.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик