У х в а л а

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності і нерухоме майно, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №44.29-48-79/П від 07 лютого 2008 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 траншами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 907 500 грн зі сплатою 16 % річних. В подальшому додатковою угодою № 1 від 11 червня 2008 року до кредитного договору процентну ставку було збільшено до 19 % річних.

Також між банком та ОСОБА_5 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 44.29-48-80/П від 07 лютого 2008 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 траншами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3 150 000 дол. США зі сплатою 13 % річних.

На забезпечення зобов'язань за вказаними кредитними договорами між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір від 07 лютого 2008 року № 44.02-13-102/1, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передано в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом вбудоване приміщення, а саме приміщення другого поверху житлового будинку, будівництво якого здійснювалося за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі (між осями 6-7, А-Г); на другому поверсі (між осями 6-8, А-Г) та (між осями 8-11, А-Д), загальною проектною площею 162,41 кв. м та 1/2 щитової вбудованих приміщень на першому поверсі загальною проектною площею 7,81 кв. м, загальна проектна площа вбудованого приміщення складає 170,22 кв. м.

Після звершення будівництва приміщень по АДРЕСА_1 вказане нерухоме майно прийнято в експлуатацію з реєстрацією в установленому порядку за ОСОБА_5 права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 55а), загальною площею 196,2 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ. А).

Після проведення розслідування службою безпеки банку встановлено, що спірні нежилі приміщення арбітражним керуючим - ліквідатором ФОП ОСОБА_5 - ОСОБА_6 було відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю «Еквенто» (далі - ТОВ «Еквенто»), згідно з договором купівлі-продажу від 16 серпня 2012 року на підставі постанови Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року, відповідно до якої ФОП ОСОБА_5 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора ОСОБА_6, та на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року, якою було скасовано обтяження нерухомо майна банкрута та вилучено записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

При цьому банк, який є кредитором виключно фізичної особи ОСОБА_5, кредиторських вимог до боржника ФОП ОСОБА_5 не заявляв і арбітражним керуючим не було повідомлено банк про факт та підстави відчуження майна, переданого в іпотеку банку.

Постановою Вищого господарського суду України 25 грудня 2012 року скасовано постанову Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року про визнання ФОП ОСОБА_5 банкрутом, провадження в справі припинено.

Позивач вказував, що всі дії, які були вчинені на підставі скасованого судового рішення, не мають правового значення, що надає можливість банку звернутися з позовом про визнання права власності на майно, що передано в іпотеку банку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності і нерухоме майно призначити до судового розгляду на 18 травня 2016 року о 10 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк