Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дербенцевої Т.П.,

суддів: Гвоздика П.О., Карпенко С.О.,

НаумчукаМ.І., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - ОСОБА_3, про визнання припиненим договору поруки; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором

за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 за тілом кредиту у розмірі 39 084, 01 доларів США, що еквівалентно 456 110, 39 грн, заборгованість за процентами у розмірі 4 099, 47 доларів США, що еквівалентно 47 840, 81 грн, пені у розмірі 1 839 426, 70 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 19 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та правонаступником якого на підставі укладеного між ним та ПАТ «ОТП Банк» 29 червня 2010 року договору купівлі-продажу кредитного портфелю є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_3 було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок 37 800 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 20 лютого 2013 року та щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом у розмірі FIDR + 4,49 % річних. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_4

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість, яку кредитор просив стягнути із солідарних боржників.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог на підставі частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України просив визнати припиненим договір поруки № SR-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року в його редакції від 18 червня 2009 року та встановити строк припинення поруки 19 лютого 2010 року у зв'язку зі спливом шестимісячного терміну від дня порушення зобов'язання за кредитним договором.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 лютого 2009 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено зазначений вище договір поруки, за умовами якого він поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № МГ-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року у розмірі 37 800 доларів США, укладеного із строком дії до 20 лютого 2023 року, а 18 червня 2009 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір до договору поруки, згідно до умов якого збільшився обсяг забезпечених ним зобов'язань до 39 084,01 доларів США. В іншій частині зміст договору поруки від 19 лютого 2008 року залишився без змін та вказаний додатковий договір було підписано в зв'язку із реструктуризацією простроченої заборгованості за зазначеним кредитним договором у поточну.

Зазначав, що прострочена заборгованість за кредитом виникла лише у 2008 році у зв'язку з зростанням курсу долара США. Останній платіж за кредитом було внесено 17 липня 2009 року. З цього часу єдиний лист, який він отримав у 2010 році, це був лист про уступку права вимоги ТОВ «ОТП - факторинг» та протягом 2010-2014 років жодних письмових вимог або позовів він не отримував, а тому строк пред'явлення кредитором до нього як поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту виникнення у кредитора права на вимогу про дострокове погашення кредиту, тобто у серпні 2010 року ( з моменту прострочення зобов'язань за кредитним договором). За таких обставин його порука припинилась з лютого 2010 року. Крім того зазначав, що його порука також є припиненою у зв'язку зі збільшенням ПАТ «ОТП Банк» процентної ставки, згоди на яке він не надавав, при цьому зазначив, що на період підписання додаткового договору до 19 червня 2009 року повинна була застосовуватись процентна ставка, розмір та вид якої визначено умовами додаткового договору до кредитного договору; на період з 19 червня 2009 року по 19 листопада 2009 року фіксована процентна ставка в розмірі 10,52 % та на період з 19 листопада 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором повинна використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі фіксованого відсотку 5,14% + FIDR. Однак з такою редакцією кредитного договору він ознайомлений не був, та своєї згоди на підвищення процентів не надавав (первісно цей відсоток складав FIDR + 4,49 % річних).

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором, в якому просила визнати припиненими в повному обсязі її зобов'язання за вказаним кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що у березні 2010 року вона отримала вимогу ПАТ «ОТП Банк» про дострокове погашення кредиту, процентів і пені та з цього часу почався перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача за вказаним кредитним договором. На час звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду сплив встановлений законом строк для пред'явлення до неї вимог про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано поруку за договором поруки в редакції 18 червня 2009 року припиненою та встановлено строк припинення поруки з дня спливу шестимісячного терміну від дня порушення зобов'язання боржником (19 лютого 2010 року). У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року: за тілом кредиту 438 604, 81 грн, пеню за період з 13 жовтня 2013 року по 27 липня 2014 року в сумі 438 604 грн, а всього 877 208, 81 грн. Відмовлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог в іншій частині. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні зустрічних позовних вимог до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки. Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за первісним позовом. В іншій частині ухвалити нове рішення про задоволення її зустрічного позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до нього. В іншій частині ухвалити нове рішення про задоволення його зустрічного позову про припинення поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 19 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та правонаступником якого на підставі укладеного між ним та ПАТ «ОТП Банк» 29 червня 2010 року договору купівлі-продажу кредитного портфелю є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-706/013/2008, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок 37 800 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 20 лютого 2013 року та щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом у розмірі FIDR + 4,49 % річних. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_4

18 червня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, пунктами 3.3. та 3.3. умов якого його сторонами було встановлено, що з 19 червня 2009 року до 19 листопада 2009 року для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка 10, 58% річних, а на період з 19 листопада 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань встановлена плаваюча процентна ставка, яка складається із фіксованого відсотку 5,14 % річних + FIDR (а. с.16-18).

18 червня 2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до договору поруки та викласти в наступній редакції термін : «Кредитний договір», зазначивши, що «Кредитний договір № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року, укладений між Кредитором та Боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками, а також визначили зміни щодо розміру повернення основної суми кредиту, яка може скласти 39 084,01 долар США та повернення кредитних коштів не пізніше 20 лютого 2023 року (пункти 1 та 2 умов додаткового договору).

В пункті 2.2.1. умов вказаного додаткового договору сторонами встановлено, що в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Посилання ОСОБА_3 у зустрічному позові на сплив строків давності за вимогами кредитора є підставою застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог позивача.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу(висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, 19 березня 2014 року № 6-20цс14, 18 червня 2014 року № 6-61цс14, 03 червня 2015 року № 6-31цс15, 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, 02 грудня 2015 року № 6-249цс15).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги кредитора про повернення щомісячних прострочених платежів.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

На підставі п. 1.9. кредитного договору кредитору надано право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7. та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що банк вперше скористався передбаченим п. 1.9. кредитного договору правом 04 листопада 2008 року та пред'явив ОСОБА_3 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту й платежів за ним у повному обсязі (а. с. 136).

Також ПАТ «ОТП Банк» просив позичальника достроково виконати кредитне зобов'язання повністю за досудовою вимогою від 22 лютого 2010 року (а. с. 137). Після відступлення права вимоги на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»новий кредитор направляв ОСОБА_3 вимогу у порядку п. 1.9. кредитного договору 02 червня 2011 року (а. с. 195).

Таким чином, у спірних правовідносинах змінився строк виконання основного зобов'язання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту.

Враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджується відкликання вимоги від 04 листопада 2008 року, саме вказаний у ній кінцевий строк дострокового повернення кредиту (30-й календарний день з дати одержання позичальником відповідної вимоги), а не 20 лютого 2023 року (закінчення строку дії договору), є початковим моментом перебігу як шестимісячного строку за ч. 4 ст. 559 ЦК Українидля звернення із вимогою до поручителя, так і трирічного строку позовної давності за вимогами до боржника.

Разом з тим, вирішуючи спір, апеляційний суд у своєму рішенні дійшов суперечливих висновків.

Пославшись на те, що досудовою вимогою від 22 лютого 2010 року кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання та з позовом до поручителя звернувся лише 13 жовтня 2014 року із пропуском шестимісячного строку, що припинило поруку, як на підставу відмови у стягненні кредитної заборгованості із поручителя, апеляційний суд одночасно дійшов висновку про те, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором не настав, оскільки його дія закінчується лише 20 лютого 2023 року, та з цих підстав відмовив у застосуванні наслідків спливу позовної давності за вимогами позивача до позичальника.

Крім того, зазначивши про припинення поруки у мотивах відмови у позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до поручителя, апеляційний суд відмовив у зустрічному позові ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відмовляючи у припиненні поруки з підстав збільшення обсягу відповідальності позичальника без згоди поручителя, апеляційний суд обґрунтовано послався на положення п. 2.2.1. додаткового договору до договору поруки, яким встановлено, що в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічного позову ОСОБА_4 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за правилами ст. 338 ЦПК України.

Із ухваленим апеляційним судом рішенням в іншій частині колегія суддів погоджується.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Внаслідок застосування строків давності кредитне зобов'язання не припиняється, оскільки не вважається належно виконаним. Сплив позовної давності лише позбавляє кредитора вимагати цього виконання внаслідок пропуску строку звернення із відповідними вимогами.

Таким чином, у зустрічному позові ОСОБА_3 про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором відмовлено судом із правильним обґрунтуванням вирішення справи.

У частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 справу апеляційним судом вирішено згідно із законом, тому в цій частині судове рішення залишається без змін згідно ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року скасувати у частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна про визнання припиненим договору поруки, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.П. Дербенцева

Судді: П.О. Гвоздик

С.О.Карпенко

М.І. Наумчук

О.В. Попович