АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 12 лютого 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 2105-002/07, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 50000 доларів США, з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 11% річних, з кінцевим терміном повернення до 11 лютого 2027 року.

В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту 12 лютого 2007 року з відповідачем був укладений іпотечний договір за реєстровим номером №346, на підставі якого в іпотеку була передана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

№22ц-940/16 Головуючий у І інстанції Дідух Д.В.

Категорія 19/27 Суддя-доповідач ОСОБА_7К

Посилаючись на те, що відповідач належним чином умов договору не виконував, у зв'язку з чим станом на 15 серпня 2015 року у нього виникла заборгованість в розмірі 43837,63 доларів США, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 39624,12 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 4213,51 доларів США та пені в розмірі 13419,65грн., яку банк просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року позовну заяву ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 13419,65 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість в розмірі 43837, 63 доларів США, що еквівалентно 965082,09 грн., з них прострочена сума по кредиту 39624,12 доларів США, прострочені відсотки за користування кредитом 4213,51 доларів США та судові витрати.

На дане рішення суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилався на те, що позивач не надав оригінал кредитного договору, а в наданій до позовної заяві копії кредитного договору відсутні підписи сторін. Позивачем не надано первинних документів про видачу кредиту. В порушення умов кредитного договору відповідачу не була направлена досудова вимога про дострокове повернення кредиту. Не була встановлена наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Крім цього, судом не врахована заява про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що 12 лютого 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №2105-002/07, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних, з кінцевим терміном повернення до 11 лютого 2027 року.

В забезпечення виконання зобов»язання 12 лютого 2007 року між сторонами був укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 (а.с.24-30).

13 березня 2009 року між Банком та відповідачем був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору, відповідно до умов якого в разі погашення позичальником всієї простроченої заборгованості за кредитом до 01 квітня 2009 року, пункти Основного договору, якими встановлений порядок нарахування та розмірі неустойки (штраф, пеня), вважаються такими, що призупинили свою дію (а.с.18).

27 березня 2009 року між Банком та відповідачем був укладений додатковий договір №2, відповідно до якого позичальник виявив скористатися послугою «Кредитні канікули», в зв»язку з чим графік погашення кредитної заборгованості був викладений у новій редакції (а.с.19-23).

16 червня 2011 року між Банком та відповідачем був укладений додатковий договір №3, відповідно до якого сторони підтвердили поточну заборгованість в розмірі 40270,24 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40270,24 доларів США. Цим же договором сторони погодили іншу процентну ставку за користування кредитом в розмірі 11% річних (а.с.85).

Встановлено, що ОСОБА_6 належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 15 серпня 2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 43837,63 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 39624,12 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4213,51 доларів США.

Банк, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.1050 ЦК України та умовами кредитного договору щодо дострокового повернення суми кредиту звернувся до суду з даним позовом 17 серпня 2015 року.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, то суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір є неукладеним.

На вимогу суду позивач надав завірену копію кредитного договору, копії додаткових угод до кредитного договору, в яких міститься підпис відповідача. Отже, договір є укладеним.

Відповідач в судовому порядку не оспорив кредитний договір та додаткові угоди до нього з підстав, що підпис йому не належить.

Крім цього, про укладення кредитного договору свідчить договір іпотеки, який був не тільки підписаний сторонами, але й нотаріально посвідчений. В договорі іпотеки зазначено, що він укладений на виконання зобов»язань за кредитним договором №2105-002/07, укладеним 12 лютого 2007 року між АТ «ВАБанк» та ОСОБА_6 на суму 50000 доларів США.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про ненадання банком оригіналів документів про відкриття та перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, який би відповідав вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність». Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів про отримання відповідачем суми кредиту в розмірі 50000 доларів США. Зокрема, про це свідчить нотаріально посвідчений договір іпотеки, додаткові угоди №1, №2, №3 до кредитного договору, в яких відповідач визнає суму заборгованості і погоджується на нові умови банку. Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач до вересня 2009 року добросовісно виконував умови кредитного договору, а до 15 листопада 2013 року виконував не в повному обсязі.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач визнавав укладення кредитного договору та отримання коштів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що банком не була направлена відповідачу досудова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, то колегія суддів вважає, що дана обставина не є підставою для відмови в задоволенні позову. З розрахунку заборгованості вбачається порушення відповідачем умов кредитного договору, а з 15 листопада 2013 року повне його невиконання. Кредитним договором передбачені підстави дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитним договором в разі порушення позичальником його умов.

Колегія суддів вважає, що направлення боржнику вимоги про дострокове погашення кредиту є правом банку, а не обов»язком, і не надання банком доказів про направлення боржнику такої вимоги не свідчить про те, що банк не має права вимагати повернення кредиту в судовому порядку.

Крім цього, з моменту пред»явлення позову до суду до постановлення рішення судом першої інстанції пройшло дев»ять місяців і за цей період часу відповідачем не було здійснено жодної проплати. Таким чином, пред»явлення позову до суду також можна вважати як вимогу про дострокове повернення кредиту.

Є безпідставними доводи відповідача про сплив строку позовної давності.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, що останній платіж по кредиту відповідачем був вчинений 15 листопада 2013 року (а.с.88-89).

Відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Таким чином, позов пред»явлений в межах трирічного строку позовної давності після здійснення відповідачем останнього платежу по кредитному договору.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про відсутність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

З інформації, що міститься на офіційному сайті банку вбачається, що банк має право здійснювати операції з валютними цінностями.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: