Справа № 536/1901/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Зимівець Ю.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника за дорученням адвоката

Дмитриченко О.О.,

представника відповідача по довіреності Крохмаль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області про покладення зобов`язання нарахувати та виплатити п`ятдесят відсотків підвищення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 30 листопада 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області про покладення обов`язку на відповідача нарахувати та виплатити йому підвищення заробітної плати на 50 відсотків за період з 29 липня 2015 року по 10 вересня 2015 року за участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції" від 22.07.2015 № 522.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що він працює в Об`єднаному автогосподарстві закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області на посаді водія з 01 серпня 2013 року по теперішній час, що підтверджується довідкою від 18 листопада 2016 року.

22 серпня 2014 року він був призваний до Збройних Сил України Кременчуцьким об"єднаним військовим комісаріатом по частковій мобілізації, що підтверджується довідкою № 715 від 29.08.2014 року.

15 вересня 2015 року він був демобілізований згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 200 від 15.09.2015 року.

Як вбачається з довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності, виданої Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 за вих. № 8134 від 15.09.2016 року в період з 13 жовтня 2014 року по 10 вересня 2015 року він безпосередньо брав участь в атитерористичній операції в місті Красногорівка Донецької області.

Відповідно до ч. 3 статті 119 Кодексу законів про працю України йому було виплачено середній заробіток за час мобілізації. Так, з довідки про заробітну плату від 18.11.2016 року за вихідним №212 вбачається, що нарахована йому заробітна плата в період з 22 серпня 2014 року по 10 вересня 2015 року включно складає 26 491,57 гривень, в тому числі утримані податки 3 753,26 гривень та фактично виплачена заробітна плата 22 738,31 гривень.

Однак, при виплаті йому середнього заробітку відповідачем не були враховані вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції», абзацом першим якої встановлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).

Виходячи із приписів цієї постанови, він, як особа, що брала безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції, має право на 50 відсоткове підвищення середньої заробітної плати за період з 29.07.2015 року по 10.09.2015 року.

Він звертався до відповідача із проханням здійснити йому доплату у вигляді 50 відсотків середнього заробітку, але йому було відмовлено з посиланням на лист Мінсоцполітики від 17.08.2015 року № 12443/0/147-15/13 «Про оплату праці в зоні АТО».

Вважає, що роботодавець незаконно та безпідставно відмовив йому у виплаті підвищення заробітної плати на 50% та штучно обмежив коло осіб, які мають право на отримання такого підвищення.

Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області фінансується за рахунок медичної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, що підтверджується листом від 13 жовтня 2016 року. Він є працівником вказаної установи, за ним зберігалось робоче місце під час його мобілізації. В період з 13 жовтня 2014 року ДО 10 вересня 2015 року він брав безпосередню участь в АТО, а тому він вважає, що є всі передумови для виплати йому 50 відсотків підвищення заробітної плати, а вказані відповідачем підстави для відмови йому у цій виплаті, є надуманими.

Механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», визначає Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року.

Відповідно до п. 2 Порядку №105 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міністерство соціальної політики.

Пункт 3 цього Порядку визначає, що бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року.

Згідно п. 4 вказаного Порядку для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку

працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Пункт 5 Порядку визначає, що обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. № 100.

З огляду на те, що він проходив військову службу в зоні антитерористичної операції за призовом під час мобілізації, компенсація із бюджету середнього заробітку здійснюється згідно з Порядком.

Так як постанова Кабінету Міністрів України № 522 від 22 липня 2015 року набрала чинності 29 липня 2015 року, то він вважає, що відповідач повинен нарахувати та виплати йому передбачене вказаною постановою 50 відсотків підвищення за період з 29 липня 2015 року по 10 вересня 2015 року. Оскільки на роботодавця покладено обов`язок нарахувати та виплатити йому 50 відсотків підвищення заробітної плати, а роботодавець відмовляється від здійснення нарахування та виплати, то він вимушений звернутися до суду з проханням захистити його порушені права.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за дорученням адвокат Дмитриченко О.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в обґрунтування позову пояснили так, як викладено в описовій частині рішення.

Представник відповідача по довіреності Крохмаль В.В. у судовому засіданні заперечував проти позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, подав письмове заперечення, в якому зазначив, що Мінсоцполітики своїм листом від 17 серпня 2015 року «Про оплату праці в зоні АТО» щодо застосування норм постанови КМУ від 22 липня 2015 року №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» роз`яснило, що працівники (не військовослужбовці), які на підставі відповідних рішень (клопотань) Антитерористичного центру при Службі безпеки України прибувають до районів АТО для виконання своїх функцій із забезпечення її проведення, вважаються такими, що знаходяться у службовому відрядженні відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року №59 та на них розповсюджується дія вище зазначеної постанови в частині проведення відповідної оплати. Норми постанови КМУ №522 не поширюються на працівників, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими за контрактом.

Вважає, що підстави для підвищення заробітної плати на 50 відсотків працівнику ОСОБА_1 у порядку, передбаченому постановою КМУ від 22 липня 2015 року №522 відсутні, а тому просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Об`єднаному автогосподарстві закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області на посаді водія з 01 серпня 2013 року, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою від 18 листопада 2016 року (а.с.10,18).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №715 від 29 серпня 2014 року ОСОБА_1 , 1958 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний по частковій мобілізації Кременчуцьким об`єднаним військовим комісаріатом Полтавської області в Збройні Сили України (а.с.11).

Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №200 від 15.09.2015 року ОСОБА_1 був звільнений (демобілізований) з військової служби у запас з 15 вересня 2015 року. Безперервна вислуга років у Збройних Силах становить 1 рік (а.с.12).

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 15 вересня 2015 року, виданої Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 за вих. № 8134 підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 13 жовтня 2014 року по 10 вересня 2015 року безпосередньо брав участь в атитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в місті Красногорівка Донецької області (а.с.13).

Листом від 18.11.2016 року Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області повідомило позивача, що норми постанови КМУ №522 не поширюються на працівників, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим за контрактом. При цьому відповідач послався на лист Мінсоцполітики від 17.08.2015 року № 12443/0/147-15/13 «Про оплату праці в зоні АТО».

Згідно вимог ч. 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у проведенні антитерористичної операції» №522 від 22 липня 2015 року установлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).

Рекомендовано керівникам інших суб`єктів господарювання передбачити в колективних договорах норму щодо виплати їх працівникам підвищеного розміру заробітної плати за участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення.

Відповідно до частин 1,3 статті 94 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог статті 98 Кодексу Законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Ураховуючи те, що позивач є працівником установи, що фінансується з бюджету та приймав участь у забезпеченні проведення АТО безпосередньо в районах її проведення, що підтверджується довідкою військової частини, суд прийшов до висновку, що позивач має право на отримання підвищеної заробітної плати згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції".

Вказані у цій постанові Кабінету Міністрів України гарантії оплати праці носять загальний характер і стосуються всіх працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, та які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення.

Ця постанова не містить будь-яких застережень щодо можливості застосування вказаних норм до працівників, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, тощо.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 17.08.2015 року №12443/0/147-15/13 «Про оплату праці в зоні АТО», оскільки положення вказаного листа не спростовують право позивача на додаткові гарантії оплати праці, передбачені Постановою КМУ №522 від 22 липня 2015 року "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції". Вказаний лист не є нормативно-правовим актом та за своєю природою носить роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не встановлює нових правових норм, а відтак не може обмежувати встановлене вказаною постановою КМУ право позивача на гарантоване підвищення заробітної плати на 50 відсотків.

Тому, з урахуванням встановлених обставин справи, що позивач ОСОБА_1 є працівником установи, що фінансується з бюджету та приймав участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції в районах її проведення, чого не заперечував відповідач, він має право на отримання підвищення заробітної плати, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року.

Отже суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, який підлягає задоволенню. Суд покладає обов`язок на відповідача Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків за період з 29 липня 2015 року по 10 вересня 2015 року, тобто за один місяць і тринадцять днів за участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції" від 22.07.2015 № 522.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір позивач ОСОБА_1 при поданні позовної заяви до суду був звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків за період з 29 липня 2015 року по 10 вересня 2015 року, тобто за один місяць і тринадцять днів за участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 522 від 22 липня 2015 року "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції".

Стягнути з Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області в дохід держави 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд.

Суддя Ю. І. Степаненко