№ 207/505/16-ц
№ 2/207/630/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року Багійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, третя особа: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Міністерства юстиції України про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування пред'явлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе належне їй на день смерті майно заповідала йому, ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 червня 2004 року державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 належало право власності на 1/3 (одну третю) частину квартири АДРЕСА_1.

Для оформлення права власності на частину квартири на підставі заповіту ОСОБА_2 він звернувся до державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори і надав правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.06.2004 року.

Однак, державний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори постановою від 16 лютого 2016 року №318/02-31 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з нездійсненою реєстрацією права власності на зазначену частину квартири до 01 січня 2013 року.

Таким чином, він не може оформити на своє ім'я право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, і його право власності не зареєстроване і не визнається.

На підставі зазначеного позивач просив визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 (одну третю) частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 01 жовтня 2004 року, місце проживання: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю представника відповідача, заперечень на позов не надано.

Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.

Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків:

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності 1/3 частка ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 02.12.1993р. Центральної комісії по приватизації житлового фонду Дніпродзержинського виробничого об'єднання «Азот» та 2/3 частки ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 02.12.1993р. Центральної комісії по приватизації житлового фонду Дніпродзержинського виробничого об'єднання «Азот» та свідоцтва про право на спадщину від 22.10.2002р. реєстр №2891, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 27.11.2006 року, номер витягу 12650538 (ар.с.44).

Після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 успадкувала належну йому 1/3 частку вищезазначеної квартири. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2004 року ОСОБА_2 належало на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 2475 (ар.с.6).

Згідно з копією свідоцтва про смерть (ар.с.7) ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори 07 червня 2004 року, ОСОБА_2 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заповідала ОСОБА_1 (ар.с.6).

Як було встановлено у судовому засіданні на момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 був неповнолітнім..

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Разом з цим, отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 позивач не може у зв'язку з нездійсненною реєстрацією права власності на вказану частку нерухомого майно до 01 січня 2013 року. З цих підстав нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідно до постанови від 16.02.2016р. (ар.с.9). Хоча на інші 2/3 частини зазначеної квартири ОСОБА_1 вже отримав свідоцтво про право власності 16.02.2016р., що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ар.с.46) та відповіддю з Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 13.05.2016р. №1036/02-14 (ар.с.40).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або законом, що передбачено ст. 1217 ЦК України.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті - ст. 1218 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 1.4. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 (в редакції станом на час набуття права власності ОСОБА_2 на спадкове майно), реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності у зв'язку з виникненням, існуванням, або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцем знаходження об'єктів нерухомого майна, на підставі правовстановлюючих документів.

Згідно з п. 3 Додатку 1 до п. 2.1 Положення (в редакції станом на час набуття права власності ОСОБА_2 на спадкове майно), правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є свідоцтва про право на спадщину, видані державними нотаріусами.

Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 209, 212-215,224-228, 292,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, третя особа: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Міністерства юстиції України про визнання права власності, задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_2, виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 01 жовтня 2004 року, місце проживання: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Юрченко