Номер провадження: 22-ц/785/4263/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05. 04. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

08. 01. 2015 р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки з проханням в рахунок виконання основного зобовязання ОСОБА_2 щодо оплати заборгованості у розмірі 1392635,54 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 15. 01. 2008 р. звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки від 15. 01. 2008 р. шляхом передачі банку предмету іпотеки (АДРЕСА_1) у власність шляхом визнання на нього права власності за банком і стягнення судових витрат з посиланням на невиконання відповідачем договору споживчого кредиту, укладеного між сторонами, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед банком.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05. 04. 2016 р. частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» за договором кредиту № 0 від 15. 01. 2008 р. в сумі 1392635,54 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 15. 01. 2008 р. укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості та пріоритетності вимог інших кредиторів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити рішення суду про задоволення позову з підстав, викладених у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, представник ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити рішення суду про відмову у задоволенні позову банку. Зокрема, вказав на вихід суду за межі позову, неправильно застосування судом вимог Закону України «Про іпотеку», недоведеність позову.

В судовому засіданні ОСОБА_3, представник ОСОБА_2, підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки зі зміною способу стягнення з визнання права власності на предмет іпотеки на проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості та пріоритетності вимог інших кредиторів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доцільності такого способу звернення стягнення, наявності іпотечного договору між сторонами та вимог Закону України «Про іпотеку».

Проте вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

Судом встановлено, що 15. 01. 2008 р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 73000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4 % на рік, строком до 15. 01. 2029 р.

15. 01. 2008 р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем ОСОБА_2 в забезпечення кредитного договору було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач передав в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м.

У розрахунку заборгованості відповідача наданому ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором № 0 зазначено, що станом на 01. 10. 2014 р. ОСОБА_2 не виконує умови погашення кредиту і його заборгованість складає 1392635,54 грн.

З аналізу позовних вимог у справі та рішення суду першої інстанції видно, що в позовних вимогах банку ставилося питання про звернення стягнення в рахунок заборгованості відповідача за кредитним договором шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки, у звязку з чим звернення стягнення судом першої інстанції у рішенні на підставі доцільності шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості та пріоритетності вимог інших кредиторів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» вказує на вихід судом першої інстанції за межі заявлених у справі позовних вимог на порушення вимог ст. 11 ч. ч. 1, 2 ЦПК України, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і о соба, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав доцільності шляхом проведення прилюдних торгів вийшов за межі заявлених у справі вимог, а у задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Що стосується інших позовних вимог, а саме вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, то в цій частині апеляційний суд приходить до такого.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1851цс15 від 30. 03. 2016 р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Окрім того, у даній справі має значення, що за умовами іпотечного договору (п. п. 4-5) передбачений позасудовий узгоджений сторонами порядок визнання права власності при зверненні стягнення на предмет іпотеки, але у позовних вимогах та матеріалах справи відсутні дані про дотримання цих умов.

Крім того, 03. 06. 2014 р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, статтею 1 вказаного вище Закону передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

В даному випадку, відповідач отримав кредит в установі - резиденті України в іноземній валюті, предмет іпотеки - квартира є постійним місцем реєстрації та проживання відповідача, предмет іпотеки має загальну площу 59,2 кв.м., житлову площу 33,7 кв.м., відсутні дані про наявність іншого нерухомого майна у відповідача, що не спростовано у справі, і тому на спірні правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03. 06. 2014 р.

Тому ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі банку предмета іпотеки у власність шляхом визнання на нього права власності за банком,є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05. 04. 2016 р. і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_4

ОСОБА_5