РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Мамаєвої О.В.,

із секретарем - Баришниковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виключення з опису та звільнення з-під арешту майна, треті особи ОСОБА_4, Центральний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про виключення з опису та звільнення з-під арешту майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме: телевізор, тумба дерев'яна, крісло офісне, комп'ютерний стіл, настінний годинник та праска.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.08.2014р. державним виконавцем Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ відкриті виконавчі провадження за заявою ОСОБА_3 про примусове виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.05.2014р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 146160 грн. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, яке знаходиться за вказаною адресою. Позивач вважає, що накладення арешту на зазначене майно є незаконним, так як квартира належить позивачу та її сестрі ОСОБА_4, тому все майно у квартирі також є їх приватною власністю.

Ухвалою суду від 23.02.2016р. до участі у справі в якості третьої особи. що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_4

У судове засідання 24.03.2016р. сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає.

Відповідачі та треті особи про причини неявки у судове засідання не сповістили.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про можливість розгляду питання про звільнення спірного майна з-під арешту за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів.

Судом встановлено, що державним виконавцем Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ ОСОБА_5 в рамках виконавчого провадження ВП №44560230 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 146160 грн., 24.09.2015р. складено акт опису та арешту майна у квартирі АДРЕСА_2, а саме: телевізор, тумба дерев'яна, крісло офісне, комп'ютерний стіл, настінний годинник та праска /а.с. 5-6/.

На підтвердження належності майна позивачу, надано товарний чек від 17.04.2007р. про придбання комп'ютерного столу та шкіряного крісла /а.с. 19/.

Відповідно до ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст. 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Однак, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказане в акті опису та арешту майно належить саме їй.

Так, вказана квартира АДРЕСА_2 згідно витягу про державну реєстрацію прав належала на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 по 1/3 частці на підставі договору дарування від 01.12.2010р., яким ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/3 частці квартири кожній /а.с. 7, 8/.

Згідно договору дарування від 02.07.2014р., ОСОБА_2 подарувала належну їй 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_1 /а.с. 9/.

Позивачем не надані докази на підтвердження факту придбання майна нею та часу придбання вказаних речей, тому неможливо зробити висновок про належність майна саме ОСОБА_1, а не її батькам - ОСОБА_6 та ОСОБА_2, чи сестрі позивача - ОСОБА_4

Наданий товарний чек від 17.04.2007р. на придбання комп'ютерного столу та шкіряного крісла, суд не може прийняти як доказ на підтвердження належності майна позивачу, так як на час придбання майна позивачу, яка народилась 1993 року, виповнилось 14 років. Сама позивач у судовому засіданні 30.11.2015р. вказала, що за вказаним чеком майно придбав її батько ОСОБА_6

На підставі викладеного, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю вимог.

Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виключення з опису та звільнення з-під арешту майна, треті особи ОСОБА_4, Центральний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В. Мамаєва