Справа № 195/1661/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Тетеревятникова А.П., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування земельною ділянкою та заборони відведення земельної ділянки у власність, треті особи без самостійних вимог: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Перше травня", ОСОБА_3 та Акціонерне товариство "ОСОБА_4 ОСОБА_5",

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 2140 кв.м. відведеної в постійне користування Томаківському районному споживчому товариству, на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ДП №000163, пропорційно до його частки - 3/13 у праві власності на нежитлову будівлю, розташованій на вказаній земельній ділянці по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області та заборонити відведення відповідачці земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу по вул. Леніна 19Б, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що разом з відповідачкою за біржовим договором купівлі-продажу від 03.12.2007 року, номер реєстрації 37/12, вони придбали нежитлові приміщення адміністративної будівлі Томаківського районного споживчого товариства, площею 442,1 кв.м., по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області, які складаються з: нежитлових приміщень другого поверху 412,5 кв.м., нежитлові приміщення першого поверху площею 29,6 кв.м. (коридор - 25,4 кв.м, тамбур - 4,2 кв.м.).

За біржовим договором купівлі-продажу майна, реєстраційний номер 38/12, від 03.12.2007 року нежитлове приміщення магазина, що належали Томаківському районному споживчому товариству, площею 144,4 кв.м., по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області, а саме: торгова зала площею 62,1 кв.м., склад - 31,2 кв.м., склад 41,7 кв.м., приміщення котельні -9,4 кв.м.

За договором про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 28.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №2441, він виділив в натурі належні йому 3/13 часток нерухомого майна, придбаного за вказаними вище договорами купівлі-продажу.

9/13 часток зазначеного нерухомого майна виділено відповідачці, 1/13 частка виділена ПСП «Агрофірма «Перше травня».

Земельна ділянка площею 2140 кв.м., на якій розташована адміністративна будівля, була виділена в постійне користування Томаківському районному споживчому товариству, про що свідчить Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДП №000163.

У відповідності до ст. 120 ЗК України, в редакції станом на 03.12.2007 року, передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналогічні положення визначено і у ст. 377 ЦК України, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В силу ч. 2, ч. 4 ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, до усіх співвласників адміністративної будівлі, яка належала Томаківському районному споживчому товариству по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка, Дніпропетровської області, перейшло право користування земельною ділянкою площею 2140 кв.м., у тому числі і йому перейшло право користування 3/13 зазначеної ділянки, тобто в розмірі його частки.

За договором про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 28.12.2007 року було виділено в натурі тільки самі нежитлові приміщення. Питання щодо порядку користування земельною ділянкою - не вирішувалося.

Недавно йому стало відомо, що відповідач почала відводити собі земельну ділянку у дворі адміністративної будівлі по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області, тобто фактично на тій земельній ділянці, яка належить усім колишнім співвласникам, в тому числі і йому, та ПСП «Агрофірма «Перше травня».

Відповідачу сектором містобудування та архітектури Томаківаської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було надано висновок від 31.08.2015 року №47/15, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,01 га.

З огляду на викладене, порушується його право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Крім того, в силу ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України).

В силу ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідач збирається отримати у власність земельну ділянку, право користування якою маю він, та ще це збирається зробити з порушенням діючих норм містобудування.

Відповідно до ДБН 390-62 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»:

7.50. Відстані від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що наведені у таблиці 7.5.

Таблиця 7.5. Відстані від гаражів і відкритих автостоянок при кількості легкових автомобілів 10 і менше до громадських будинків повинна складати 10 м.

Примітка 1. Відстані слід визначати від вікон житлових і громадських будинків і від меж земельних ділянок загальноосвітніх шкіл, дитячих дошкільних установ і лікувальних установ із стаціонаром до стін гаража або меж відкритої стоянки.

Якщо відповідачу буде відведена земельна ділянка у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,01га, проект відведення якої вже погоджено висновком від 31.08.2015 року №47/15, то будуть порушені зазначені вимоги п. 7.50 та таблиці 7.5. ДБН 390-62, гараж буде розташований дуже близько до вікон його магазину, буде перешкоджати під'їзду вантажного транспорту для розвантаження.

Більш того, при розміщенні запланованого гаража будуть порушені протипожежні відстані, які встановлені у таблиці 1 Додатку 3.1. (обов'язковий) ДБН 390-62 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», які в даному випадку повинні бути теж 10 м.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого; Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року яка є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відведення земельної ділянки відповідачу відбувається з порушенням діючого законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю.

Відповідач заперечувала проти позову посилаючись, що вона не є належним відповідачем.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 у своїй письмові заяві просить суд розглянути справу за його відсутності у судовому засідання.

Представники третіх осіб без самостійних вимог, ПСП "Агрофірма "Перше травня" та АТ "РайффайзенБанкАваль", до суду не з'явилися без поважних на те причин, про суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши сторони, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як було доведено, 03.12.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали на товарній біржі «Український земельно-промисловий інвестиційний ресурс» за відповідною угодою купівлі-продажу майно підприємства-банкрута «Томаківське районне споживче товариство» у виді нежитлового приміщення (магазину) площею 144,4 м2, на першому поверсі адміністративної будівлі по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області, (торгова зала площею 62,1 м2, склад площею 61,2 м2, склад площею 41,7 м2, котельня площею 9,4 м2).

Також, 03.12.2007 року на товарній біржі «Український земельно-промисловий інвестиційний ресурс» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали за відповідною угодою купівлі-продажу майно підприємства-банкрута «Томаківське районне споживче товариства», яким було нежиле приміщення адміністративна будівля площею 442,1 м2, що складається з нежилих приміщень другого поверху площею 412,5 м2 та нежилі приміщення першого поверху площею 29,6 м2 (коридор 25,4 м2 , тамбур площею 4,2 м2) по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області.

Отже, реалізація майна підприємства-банкруту проводилася відповідно до вимог пп. 10.5.2 п. 10.5 ст. 10 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ.

Згодом, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Перше травня» 28.12.2007 року уклали між собою договір про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності, що був нотаріально посвідчений, згідно якого ОСОБА_2 набула у власність 9/13 частину площею 451,30 м2, ОСОБА_1 набув у власність 3/13 частину площею 135,0 м2, ПСП «Агрофірма «Перше травня» відповідно набуто 1/13 частину загальною площею 47,4 м2, нежитлової будівлі контори РСС із загальної площі 633,9 м2 по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області.

В матеріалах справи наявна копія Державного акту на право постійного користування землею, виданий згідно рішення Томаківської селищної ради народних депутатів 08.02.1995 року №25, Томаківській райспоживспілці для обслуговування магазинів і бази площею 2,92 га в межах згідно з планом у тому числі площа 2140 м2 під адміністративною будівлею.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Позовні вимоги вмотивовані набуттям позивачем права на земельну ділянку на підставі ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, в редакції станом на 03.12.2007 року, за наслідками придбання об'єктів нерухомості.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, у розмірах встановлених договором, або необхідному для їх обслуговування.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, що є спеціальним законом у сфері земельних правовідносин, у редакції на час укладення договорів купівлі-продажу, було передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За ч. 4 ст. 120 ЗК України, у редакції на час укладення договорів купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації.

Натомість, як було визначено п. в) ст. 141 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, підставами припинення права користування земельною ділянкою було припинення діяльності державних чи комунальних підприємств.

Отже, разом з ліквідацією підприємства-банкрута «Томаківське районне споживче товариство» втратив силу і Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. До співвласників нежитлової будівлі перейшло право користування земельною ділянкою, у розмірах необхідних для обслуговування їх часток.

Як роз'яснив в п. 18 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року N7 Пленум Верховного ОСОБА_1 України, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

Порядок передачі у користування чи власність земельних ділянок, у тому числі для будівництва індивідуального гаражу, належить до повноважень органів місцевого самоврядування в межах ст.ст. 12, 116, 122 ЗК України. У разі погодження відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його затвердження, якщо особа вважає, що тим самим будуть порушені її права та інтереси, має право звернутися за захистом до суду.

Тому в даному випадку ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у позові про визнання права постійного користування земельною ділянкою. Звертаючись до суду з приводу визнання права постійного користування позивач не навів доводів щодо порушення його прав саме позивачем.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України. Виходячи з положення даної норми закону такий вид захисту порушеного права, як заборона відведення відповідачці земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу не передбачено.

З наведених обставин справи суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 21, 377, ч. 2 ст. 386 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 2140 кв.м., яка була відведена в постійне користування Томаківському районному споживчому товариству - Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДП №000163, пропорційно до його частки - 3/13 у праві власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на вказаній земельній ділянці по вул. Леніна 19, с-ще Томаківка Дніпропетровської області та заборони відведення ОСОБА_6 земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу по вул. Леніна 19Б, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5