Справа № 750/2335/16-ц Провадження № 22-ц/795/1510/2016 Головуючий у I інстанції Жук М. І. Доповідач - Шитченко Н. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Вінгаль В.М., Лакізи Г.П.,

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на лікування малолітньої дочки в розмірі 1200 грн. щомісяця, на курс лікування тривалістю 6 місяців та загальної вартістю 14080 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2016 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача додаткові витрати на лікування малолітньої дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 7040 грн. та 551,2 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи судове рішення необґрунтованим та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог чинного законодавства щодо встановлення особливих обставин, наявність яких передбачає стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідач зазначає, що діагноз, на який послався суд, встановлений не лікарем-спеціалістом, а юридичною особою, основним видом діяльності якої є отримання прибутку від продажу медичного устаткування та продукції та торгівля медичними товарами.

Вказує також, що позивачем не надано належних доказів щодо необхідності лікування дочки та його вартості, оскільки дитина веде активний спосіб життя, займається спортом, не звільнена від фізкультури, не має незручностей щодо стану здоровя, що обєктивно ставить під сумнів наявність захворювання та правильність діагнозу.

Вислухавши суддюдоповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина ОСОБА_5 потребує додаткових витрат у звязку з відповідним діагнозом, а заявлена позивачем ціна позову відповідає 1/2 частині вартості лікування дитини.

Проте, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до положень ст. 185 СК України та розяснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Звернувшись до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, ОСОБА_4 зазначила підставою для цього наявність у дочки захворювання опорно-рухової системи. Згідно поданих позивачем доказів, вартість лікування та реабілітаційних заходів становить 14080 грн., що підтверджується відповідними документами ТОВ «Медичний центр «Довіра».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та матеріали справи, прийшов до неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, пославшись на їх належне підтвердження.

Проте, на думку апеляційного суду, позивачем не надано належних в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів на підтвердження встановлення дитині діагнозу та необхідності зазначеного ОСОБА_4 лікування.

Так, з надісланого на запит апеляційного суду листа з дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради від 28 липня 2016 року вбачається, що дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку у лікаря-ортопеда ДП № 1 ЧМР не перебуває, в фізіотерапевтичному відділенні закладу курс лікувальної фізичної культури (ЛФК), електрофорезу, масажу спини не проходила. 13 липня 2016 року (вже після винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції) дитина була на амбулаторному прийомі у лікаря-ортопеда, яким був встановлений діагноз: «Кіфосколіотична постава. Плоско-вальгусна установка стоп» (а.с. 54).

В наведеному вище запиті апеляційний суд просив медичну установу вказати не лише медичний діагноз у разі його наявності, а й зазначити рекомендації лікаря щодо лікування дитини з приводу наявної хвороби. Надана лікарнею відповідь жодних вказівок на необхідність придбання ортопедичного взуття, проведення лікувальної фізкультури, електрофорезу, тощо, з приводу встановленого малолітній ОСОБА_5 діагнозу не містить.

Викладена державною медичною установою інформація щодо діагнозу дитини не співпадає з висновком щодо стану її здоровя, який вказаний в довідці ТОВ «Медичний центр «Довіра» від 12 січня 2016 року (а.с. 8). Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних посилань та відомостей відносно того, чи має вказане товариство у своєму штаті медичних працівників відповідної кваліфікації для встановлення діагнозу та необхідності подальшого лікування дитини.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 була на амбулаторному прийомі в дитячій поліклініці вже після ухвалення рішення суду першої інстанції, отже на час постановлення оспорюваного рішення інформація про хворобу дитини була взята судом з лише довідки ТОВ «Медичний центр «Довіра», основним видом діяльності якої є отримання прибутку від продажу медичного устаткування та продукції, а також торгівля медичними товарами (а.с. 26-29). Апеляційний суд зважає також на те, що навіть після огляду в поліклініці дитина на облік у лікаря-ортопеда поставлена не була і особливе лікування їй не показане. Отже, обєктивні дані про наявність хвороби, що зумовило б обовязкову необхідність подальшого лікування дитини, про яке зазначила позивач, відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не може визнати належним доказом на підтвердження хвороби ОСОБА_5 та необхідності її лікування довідку ТОВ «Медичний центр «Довіра» від 12 січня 2016 року, на яку суд першої інстанції послався як на підставу для задоволення заявлених позивачем вимог. Таким чином, доводи позову про наявність особливих обставин, а саме хвороби дитини, що зумовлюють додаткові витрати батьків, колегія суддів вважає припущеннями позову, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

За викладених вище обставин, встановлених апеляційним судом, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення додаткових витрат на дитину не відповідає обставинам справи.

Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову в задоволення позову ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в розмірі 606,33 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 606 грн. 33 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: