РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/77/16-ц

30 травня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

секретар судового засідання Шепель Ж. С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи Органу опіки та піклування Костопільської РДА Алексійчука С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Яполотська сільська рада, Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, після розірвання між ними шлюбу, проживає окремо від неї та дітей, батьківських обов'язків не виконує, не проявляє щодо них батьківської турботи та уваги, не зустрічається із ними, не цікавиться їхнім життям і здоров'ям, навчанням та дозвіллям, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Крім того, позивач зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Додатково позивач пояснила, що відповідач не цікавиться дітьми вже 11 років, коштів на їх утримання не надає, не проявляє до них любові, діти не сприймають його як батька.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях. Крім того, відповідач зазначив, що віддалені відносини у нього із дітьми виникли через те, що позивач вигнала його з будинку і сказала туди не з'являтися, і з метою уникнення конфліктів він цього й дотримувався, з дітьми спілкувався в час, коли вони перебували у гостях його матері ОСОБА_8

Представник третьої особи Яполотської сільської ради ОСОБА_9 в судовому засідання вказала, що підтримує рішення сільської ради про недоцільність позбавляти відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що під час спілкування із сторонами на виконавчому комітеті сільської ради було встановлено, що ОСОБА_5 бажає спілкуватися із дітьми, сплачує аліменти в міру можливості, а тому не має підстав застосовувати найбільш тяжке покарання у виді позбавлення його батьківських прав. Крім того, ОСОБА_9 зазначила, що із поведінки та дій позивача вбачає, що вона хоче позбавити батьківських прав ОСОБА_5 через те, що у нього утворилась нова сім'я.

Представники третьої сособи Органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації Алексійчук С.В. в судовому засідання підтримав поданий органом опіки висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, вказуючи, що під час спілкування із дітьми встановлено, що останні не бажають підтримувати стосунки зі своїм батьком та не заперечують, щоб батька позбавили батьківських прав.

Допитана свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що є сестрою позивача та їй достовірно відомо, що відповідач вже упродовж 11 років участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх побутом, здоров'ям та інтересами, діти з батьком не спілкуються, він їх уникає, аліменти не сплачує в повному обсязі, тобто зовсім не виконує батьківських обов'язків.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідач участі у вихованні дітей не приймає вже 11 років, не дарує їм подарунків, не дбає про них, навіть доброго дня до них не говорить, коли вони зустрічаються, діти знаходяться на повному утриманні позивача.

Свідок ОСОБА_8 в судому засіданні зазначила, що є матір'ю відповідача, і їй відомо, що останній по можливості сплачує аліменти, і коли діти приходили до неї в гості, то вона завжди давала їм кошти, купувала різне приладдя для школи. Вона сама неодноразово ходила в школу та цікавилася дітьми та їх успіхами, а відповідач не має можливості заходити в школу, адже їздить на роботу з ранку і приїздить пізно ввечері. Свідок також зазначила, що ОСОБА_5 не приходить до дітей в гості, оскільки позивач йому заборонила з'являтися до них додому та він боїться скандалів з нею та теперішньою дружиною. Крім того свідок вказала, що ОСОБА_5 не вживає спиртних напоїв, веде нормальний спосіб життя та намагається знайти постійну роботу.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей по мірі можливості, спілкується із ними, коли вони перебувають у бабусі ОСОБА_8. Він не приходить до дітей, адже не хоче створювати конфліктних ситуацій із позивачем та теперішньою дружино. ОСОБА_5 бажає спілкуватися із своїми дітьми.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив, що сім'ю ОСОБА_5 він знає давно, а тому йому відомо, що після розірвання шлюбу у них погіршились стосунки, але конфліктів не було, але після укладення ОСОБА_5 другого шлюбу та переїзду в с.Яполоть почалися конфлікти між ним та позивачем. Крім того свідок зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_5 перебивається тимчасовими заробітками, постійного місця роботи на даний час не має, аліменти сплачує по мірі можливості. Разом з тим свідок зазначив, що декілька років назад органом опіки та піклування Костопільської РДА ставилося питання про позбавлення самої ОСОБА_4 батьківських прав.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що з 01.11.1996 року по 21.10.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-5).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини і стали проживати роздільно. Вказана обставина підтверджується показаннями позивача та відповідача наданими в судовому засіданні.

Неповнолітні діти сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом із матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

У відповідності до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст. 151, 160,163 СК України.

У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов'язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Встановлено, що відповідності до рішення Костопільського районного суду від 09.10.20013 року з відповідача ОСОБА_5 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача ОСОБА_4 у розмірі 390 грн. на кожну дитину.

З розрахунку заборгованості про аліментах наданого відділом ДВС Костопільського РУЮ у Рівненській області 26.12.2015 року станом на 01.12.2015 року за ОСОБА_5 рахується заборгованість по аліментах в сумі 16655 грн. 26 коп. (а.с.9).

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований з 17.03.2016 року на посаді тракториста у СПД-ФОП ОСОБА_14 (а.с.51), в друге одружився із ОСОБА_15 (а.с.27) та із 12.01.2015 року на утриманні має ще одного сина ОСОБА_16 (а.с.28).

Суд рахує безпідставними твердження позивача про злісне ухилення відповідача від сплати аліментів, адже не вбачає його прямої вини в утворені заборгованості.

Із характеристики наданої головою Яполотської сільської ради ОСОБА_9 11.02.2016 року на ОСОБА_5, вбачається, що останній по місцю проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався, з боку виконавчого комітету сільської ради зауважень до нього не має (а.с.29).

В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та його неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втрачено спілкування, яке наявне у батьків із дітьми, однак суд вважає, що це відбулося не лише з вини відповідача. Так, із пояснень сторін та свідків встановлено, що відносини у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є напруженими і ними не досягнуто єдиної згоди щодо встановлення часу та місця відвідування дітей.

ОСОБА_5 не є особою, яка злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. З цього приводу відповідача не було піддано, а ні кримінальній відповідальності за ст. 166 КК України, а ні навіть адміністративній відповідальності за ст.184 КУпАП.

Відповідач пояснив суду, що бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні.

Відповідно до положень статей 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітніх дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Окрім того, із поведінки відповідача в судових засідання вбачається, що він бажає зберегти відновити батьківські стосунки із дітьми та готовий за них боротися.

Суд не може погодитися із вказаним висновком Органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації від 25.04.2016 року за вих. № 1338/01-31/16 (а.с.58), щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить достатнього обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в як найкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про подальше ухилення ОСОБА_5 від виховання своїх дітей, і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги зміну у поведінці відповідача, сам факт заперечення його проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав, який також свідчить про його інтерес до дітей, бажання приймати активну участь у вихованні ОСОБА_6 та ОСОБА_7, бажання бути їх батьком.

Беручи до уваги дії відповідача, які засвідчують, що він не втратив інтересу до своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, має бажання та можливості утримувати і виховувати їх, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про них, суд вважає, що є недоцільним позбавляти ОСОБА_5 батьківських прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення цих прав, має попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, Рішенням Європейського суду з прав людини «Справа «Савіни проти України»» від 18.12.2008 року, ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212-215, 217 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Яполотська сільська рада, Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити за необгрунтованісю.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народженя.

Покласти на Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяО. С. Цвіркун