Провадження № 2/127/1403/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

Позов мотивований тим, що позивачі є подружжям. У період з 07.04.2009 р. по 07.01.2010 р.р. з їх спільного сімейного бюджету вони тричі позичали своєму сусіду ОСОБА_3 на його власні потреби гроші в національній та іноземній валюті, а саме :

-07.04.2009 р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 50 000,00 доларів США, які зобов»язався повернути до 07.09.2009 р., про що надав розписку;

-07.09.2009 р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 100 000,00 гривень до 07.01.2010р., на підтвердження чого також надав письмову розписку від 07.09.2009р.;

-згодом ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 ще 80 000,00 грн. до 07.04.2010 р., що також підтвердив розпискою від 07.01.2010 р..

Строки повернення позичених коштів, зазначених у розписках, минули. Відповідач повернув позивачам позику лише частково у загальній сумі 60 000,00 грн. (15.10.2011 р. 40 000,00 грн. та 17.11.2010 р. ще 20 000,00 грн.). Решту боргу відповідач повертати відмовився, у зв»язку з чим у січні 2014 р. позивачі звертались до правоохоронних органів з метою притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. За наслідками кримінального розслідування , внесеного до ЄРДР за № 0000312, підтверджено, що відповідач не повернув усіх позичених у позивачів коштів. Висновком почеркознавчої експертизи встановлено, що усі вищезазначені боргові розписки про позику грошей у позивачів були написані відповідачем ОСОБА_3. Постановою слідчого від 13.08.2015р. кримінальне провадження закрите, а позивачам рекомендовано захищати свої права в судовому порядку, оскільки спірні правовідносини містять ознаки цивільно правового характеру.

На даний час відповідач також відмовляється добровільно повернути позивачам борги, що спонукало їх у листопаді 2015 р. звернутись до суду з цим позовом про примусове стягнення з ОСОБА_3 на їх користь заборгованості за договорами позики в загальній сумі 1 547 913,30 грн. , з яких : на користь позикодавця ОСОБА_1- 1 413907,90 грн. еквівалент у гривнях станом на 20.11.2015 р. 59 308, 22 доларів США ( 50 000,00 дол. США основне зобов»язання + 9 308, 22 дол. США 3% річних за період прострочення з 08.09.2009р. по 20.11.2015 р. (2 265 днів) заборгованості за невиконання грошового зобов»язання за борговою розпискою від 07 .04.2009 року, а також 55 835,66 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов»язання за борговою розпискою від 07.01.2010 року (50 000,00 грн. основана заборгованість + 5 835,66 грн. 3% річних за період прострочення з 18.11.2011 р. по 20.11.2015 р. (1 420 днів);

на користь позикодавця ОСОБА_2 - 78 169,86 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов»язання за борговою розпискою від 07 .09.2009 рок (70 000,00 грн. основна заборгованість + 8 169,86 грн. 3% річних за період прострочення з 18.11.2011 р. по 20.11.2015 р. (1420 днів).

Також представник позивачів надав суду письмове клопотання про поновлення позивачам строку позовної давності для вирішення цього спору, оскільки вважає що позивачі пропустила його з поважних причин, зазначених у клопотанні.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив та надав суду аналогічні їм додаткові письмові пояснення про те, що окрім грошових зобов»язань безпосередньо перед позивачами за спірними правовідносинами у цій справі, відповідач ОСОБА_3 також мав грошові зобов»язання перед ОСОБА_5 за укладеним між ними іншим (самостійним) договором позики на суму 250 000,00 грн. зі строком повернення боргу до 07.12.2009 р. згідно з письмовою розпискою від 07.06.2009 р. Позивач у цій справі ОСОБА_2 як довірена особа позичальника ОСОБА_5 отримував кошти від ОСОБА_3 в рахунок погашення його заборгованості перед ОСОБА_5 : 16.11. 2011 р. в сумі 13 700 дол. США (через представника ОСОБА_3 ОСОБА_6А.); 15.10.2011 р. 6 000,00 дол. США, а також 9 300,00 дол. США, виручених від реалізації належної ОСОБА_3 продукції (яблук). Зазначені кошти у загальній сумі 29 000,00 грн. США з відома ОСОБА_3 були спрямовані ОСОБА_2 як довіреною особою представником на погашення заборгованості ОСОБА_3 саме перед ОСОБА_5 , а не позивачами у цій справі. Борг ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 за розпискою від 07.06.2009 р. був повернутий у повному обсязі, що було предметом дослідження (перевірки) у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 Позов сім»ї ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є самостійним, а тому при зверненні в суд позивачі не врахували коштів, які через ОСОБА_2 ОСОБА_3 повертав на погашення його заборгованості перед ОСОБА_5 за розпискою від 07.06.2009р.

Представники відповідача позову не визнали, надали суду письмове заперечення, в якому вказали, що надані позивачами розписки підтверджують лише цивільно-правові відносини між сторонами у минулому часі (червень 2009 р. січень 2010 р.). Заборгованість, що існувала у 2009 2010 роках перед ОСОБА_2 та його дружиною, була погашена ОСОБА_3 у 2011 р. у повному обсязі, що підтверджено власноруч написаними ОСОБА_2 розписками, наявними у розпорядженні ОСОБА_3, а саме : розписка від 16.10.2011 р. на суму 13 700 дол. США; розписка від 15.10.2011 р. на суму 6 000 дол. США; розписка від 15.10.2011 р. 40 000, 00 грн.; розписка від 17.11.2011 р. на 20 000,00 грн. Факт отримання вказаних коштів від ОСОБА_3 ОСОБА_2 визнав під час досудового розслідування за кримінальним провадженням №0000312, що підтверджується постановою про закриття цього кримінального провадження від 13.08.2015 р. Решта розписок за попередній період у відповідача не збереглися. Також вважають, що позивачами заявлені окремі позовні вимоги про стягнення коштів на користь кожного з них особисто. Проте, на думку представників відповідача, позивачі порушили вимоги ст. 6 ч.6 Закону України « Про судовий збір»,сплативши судовий збір не окремими платіжними документами, а однією квитанцією.

Крім цього, представники відповідача надали суду письмову заяву про застосування судом до позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку позовної давності як самостійної підстави для відмови у задоволенні позову..

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Піід час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доводами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦК України).

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли з приводу розпорядження грошовими коштами спільної сумісної власності подружжя та укладення договорів позики є договірними і зобов»язальними. Тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми глави 8 СК України та норми параграфу 1 глави 71, параграфів 1,2 глави 16, глав 18, 19 ЦК України, що регулюють відносини про правочини, а також щодо строків позовної давності.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається що він діє за згодою другого з подружжя.

07 квітня 2009 р. відповідач ОСОБА_3 («Позичальник») на власні потреби позичив у ОСОБА_1 («Позикодавця») грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, які зобов»язався повернути до 07.09.2009 р ., на підтвердження чого надав позикодавцю письмову розписку.

07 вересня 2009 р., в період, коли ОСОБА_3 мав повернути позичені за розпискою від 07 квітня 2009 р. кошти в розмірі 50 000, 00 дол. США, він знову звернувся до позивачів із проханням відстрочення повернення боргу за цією розпискою та додатково позичити йому ще 100 000,00 грн., на що позивачі погодились на надали йому позику на вказану суму строком до 07.01.2010 р. На підтвердження чого позичальник ОСОБА_3 надав позикодавцю ОСОБА_2 письмову розписку від 07 вересня.

07 січня 2010 р. ОСОБА_3 знову звернувся до позивачів, які на його прохання позичили йому ще 80 000,00 грн. до 07 квітня 2010 р., що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_1 від 07 січня 2010 р.

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами (їх представниками), а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 ЦК України.

Однак взяті на себе договірні зобов»язання відповідач порушив, повернувши позивачам лише частину боргу в загальній сумі 60 000,00 грн. : 15.10.2011 р. 40 000,00 грн. та 17.11.2011 р. ще 20 000,00 грн., тобто по 30 000,00 грн. кожному з позивачів (позичальників) .

Інших належних доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_3 розрахунків із позивачами за спірними зобов»язаннями представниками відповідача суду не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, в тому числі три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 1, ч.2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Борг ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за розпискою від 07.04.2009 року становить 50 000,00 доларів США, що на 19.04.2016 р. еквівалентно 1 274 238,22 грн.. (згідно з офіційним курсом валют, встановленим НБУ станом на вказану дату : 2548,4764 за 100 дол. США).

Відповідно, еквівалент у гривнях заявлених до стягнення ОСОБА_1 3% річних в сумі 9 308, 22 дол. США за період прострочення відповідачем основного зобов»язання з 08.09.2009 р. по 20.11.2015 р. (2 265 днів) станом на 19.04.2016 р. складає - 237 217,78 грн..

Однак, загальний борг відповідача перед ОСОБА_1 за розпискою від 07.04.2009 р. підлягає стягненню у межах заявленої суми при зверненні до суду - 1 413907,90 грн. (в тому числі еквівалент у гривнях 50 000,00 дол. США основне зобов»язання а також 3% річних 9 308, 22 дол. США за період прострочення з 08.09.2009 р. по 20.11.2015 р. (2 265 днів) за офіційно встановленим НБУ курсом 2383,9146 гривень за 100 доларів США станом на 20.11.2015 р.) оскільки в порядку ч. 1 ст. 31 ЦПК України розмір позовних вимог позивачі не збільшували.

На залишок боргу в розмірі 50 000,00 грн. (80 000,00 грн. позики 30 000,00 грн. часткова сплата) за розпискою ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_1 від 07.01.2010 року про позику в ОСОБА_1 80 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення позики до 07.04.2010 року окрім стягнення основного зобов»язання в сумі 50 000,00 грн., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 також підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 5 835,66 грн. за період прострочення з 18.11.2011 р. по 20.11.2015 р. (1420 днів) (50 000,00 грн. залишок боргу х 3 % річних : 365 днів у календарному році х на 1420 календарних днів прострочення виконання основного грошового зобов»язання), а всього 55 835,66 грн..

Також з урахуванням часкової сплати боргу в розмірі 30 000,00 грн., з ОСОБА_3 за порушення зобов»язання перед ОСОБА_2 згідно з розпискою від 07.09.2009 р. на суму 100 000,00 грн. зі строком повернення позики до 07.01.2010 р., підлягають стягненню кошти в загальній сумі 78 169, 86 грн. : 70 000,00 грн. основного боргу та 3 % річних у розмірі 8 169,86 грн. за 1420 днів прострочення з 18.11.2011 р. по 20.11.2015 р. (70 000,00 грн. залишок основного боргу х 3 % річних : 365 днів у календарному році х на 1 420 календарних днів прострочення виконання основного грошового зобов»язання) .

Таким чином, загальний борг, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 1 547 913,30 грн. (1 413 907,90 грн. за розпискою від 07.04.2009 р. + 55 835,66 грн. за розпискою від 07.01.2010р. + 78 169,86 грн. за розпискою від 07.09.2009 р.).

Суд критично оцінює і вважає безпідставними заперечення представників відповідача про відсутність у нього заборгованості перед позивачами, оскільки вони не підтверджені належними доказами та суперечать обставинам справи.

Зокрема, дослідивши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 внесеного до ЄРДР 17.01.2014 р. за № 0000312, суд встановив, що окрім спірних коштів позичених у ОСОБА_1 та ОСОБА_7, згідно з письмовою розпискою від 07.06.2009 р. ОСОБА_3 також позичав кошти в сумі 250 000,00 грн. у ОСОБА_5 строком до 07.12.2009 р., які їй повертав через ОСОБА_2, діючого на підставі довіреності від 28.04.2012 р. як представник ОСОБА_5. Так, у постанові слідчого Кучерука В.Г. від 13.08.2015 р. про закриття кримінального провадження, яку ОСОБА_3 не оскаржував, на підставі пояснень ОСОБА_2 вказано, що отримані ним від реалізації яблук гроші в сумі 9 300 доларів США разом із повернутим боргом ОСОБА_3 в сумі 13 700 доларів США, 6 000 доларів США, він повернув своїй сестрі в рахунок боргу, який брав у неї для ОСОБА_3 в сумі 250 000 грн., про що він попередньо домовлявся із ОСОБА_3.

Тобто, отримані ОСОБА_2 згідно його розписок від 15.10.2011 р. та від 16.11.2011р. від ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 кошти сумі 13 300 дол. США та 6 000 дол. США були спрямовані на погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_5, а не позивачами у цій справі. Ці розписки також були об»єктом дослідження і оцінки при розслідуванні кримінального провадження.

Інших належних доказів, окрім часткових розрахунків відповідача з позивачами у сумі 40 000 гривень та 20 000 гривень згідно з розписками ОСОБА_2 від 15.10.2011 р. та від 17.11. 2011 р., на підтвердження сплати боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2.за спірними правовідносинами, відповідач та його представники суду не подали.

Суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представників відповідача про застосування строку позовної давності для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2М Адже матеріалами справи підтверджується що у жовтні-листопаді 2011 р. ОСОБА_3 сплатив позивачам частину боргу, при цьому строк позовної давності переривається (ч. 1 ст.264 ЦК України). Згідно зі ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У подальшому за спірними правовідносинами позивачі обрали спосіб захисту своїх прав та інтересів шляхом звернення у січні 2014 р. до правоохоронних органів з метою притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Після закриття кримінального провадження згідно з постановою від 13.08.2015 р. у листопаді 2015 р. вони звернулись до суду з позовом.

За наведених підстав клопотання представника позивачів про поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню.

Інші доводи представників відповідача також не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 525, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 60, 65 СК України, ст.ст.4, 10, 58-60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк позовної давності.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в загальній сумі 1547913,30 грн., а саме :

на користь позикодавця ОСОБА_1 1413907,90 грн. еквівалент в гривнях станом на 20.11.2015 р. 59308,22 доларів США (50000 доларів основне зобов»язання, та 9308,22 долари США 3% річних) заборгованості за невиконання грошового зобов»язання за борговою розпискою від 07.04.2009 року;

на користь позикодавця ОСОБА_1 55835, 66 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов»язання за борговою розпискою від 07.01.2010 року (50000 грн. основна заборгованість і 5835, 66 грн. 3% річних);

на користь позикодавця ОСОБА_2 78169,86 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов»язання за борговою розпискою від 07.09.2009 року (70000 грн. основна заборгованість і 8169,86 грн. 3% річних).

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 6090 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя