Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби», третя особа - Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 1999 року між ним та Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради відповідно до ст. 21 КЗпП України був укладений трудовий контракт. Згідно з контрактом він був призначений на посаду директора з 05 квітня 1999 року до 05 квітня 2004 року, після чого контракт був продовжений до 05 квітня 2009 року, але 18 березня 2008 року його було звільнено з посади директора парку на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, за наказом начальника Управління культури та мистецтв виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 36-з/к.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 24 червня 2008 року, наказ про звільнення скасовано, його поновлено на посаді директора КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби». Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2008 року допущено негайне виконання рішення від 24 червня 2008 року.

Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради було подано позов про недійсність контракту від 02 квітня 1999 року, у задоволенні якого рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2010 року, відмовлено.

Оскільки контракт після закінчення строку його дії було продовжено, позов про недійсність контракту задоволений не був, позивач вважає цей контракт чинним і просив на його підставі стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2009 року до 04 вересня 2015 року в розмірі 75 770 грн 40 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначені судові рішення просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 02 квітня 1999 року між ОСОБА_1 та Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради укладено трудовий контракт, згідно з яким позивач призначений директором КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» на п'ять років з 05 квітня 1999 року до 05 квітня 2004 року, після чого контракт був продовжений до 05 квітня 2009 року. Наказом Управління культури та мистецтв виконкому Дніпропетровської міської ради від 18 березня 2008 року № 36-З/к позивач був звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року наказ було скасовано, позивача поновлено на посаді з 18 березня 2008 року.

Зазначені судові рішення були залишені без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

На виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 20 жовтня 2009 року № 576 та наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 23 жовтня 2009 року позивача поновлено на посаді директора парку з 18 березня 2008 року та звільнено з посади з 05 квітня 2009 року в зв'язку з закінченням терміну дії контракту та згідно з особистою заявою ОСОБА_1

Відповідно до видаткового касового ордеру від 26 жовтня 2009 року № 66 КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» виплачено ОСОБА_1 11 355 грн 78 коп. за вимушений прогул з 18 березня 2008 року до 05 квітня 2009 року, 496 грн 26 коп. - депонент за березень 2008 року та 7 615 грн 66 коп. компенсації за невикористані відпустки.

Звертаючись до суду з заявою про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05 квітня 2009 року до 04 вересня 2015 року в сумі 75 770 грн 40 коп., позивач вказував на недотримання відповідачем процедури його звільнення, оскільки він не був попереджений про припинення трудових відносин за два місяці до дня звільнення, заяв про звільнення за власним бажання він не підписував, наказ про його звільнення виданий пізніше дня звільнення, що на його думку, свідчить про наявність трудових відносин між ним та відповідачем на цей час.

Судом установлено, що розпорядження Дніпропетровського міського голови від 20 жовтня 2009 року № 576 та наказ Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 23 жовтня 2009 року про звільнення ОСОБА_1 оскаржено не було.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, повно і всебічно з'ясував права та обов'язки сторін, правильно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування якого не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О.Гвоздик

Ю.Г. Іваненко