АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6105/2016 Головуючий у І інстанції - Журавська О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві - Соколової Юлії Сергіївни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця шляхом невиконанням рішення суду,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення з Державної казначейської служби України матеріального збитку в розмірі 207 814,62 грн. та моральної шкоди в розмірі 161 311,85 грн., посилаючись на те, що в провадженні ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-879/11 від 17.04.2012 року, виданий на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2011 року, про стягнення з ОСОБА_4 на її користь в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції 205 994,62 грн., судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн., а всього 207 814, 62 грн.

З 2012 року в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» зазначене рішення суду не виконане. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва дії старшого державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві визнані неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, протягом тривалого часу ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві діяв неправомірно, несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до затягування виконання рішення суду, внаслідок чого воно стало неможливим, що завдало їй значного матеріального збитку, який вимірюється сумою позову до боржника.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що тривале невиконання рішення суду порушило її майнові права, позбавило можливості користуватись власними коштами, що в свою чергу призвело до обмеження фінансових можливостей позивача, істотного знецінення суми боргу, порушило нормальні життєві зв'язки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціального визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині залишення позову без задоволення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди задовольнити, мотивуючи тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права. Вважає, що їй повинні бути відшкодовані збитки, спричинені неправомірною бездіяльністю державного виконавця.

Представник Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що вина ВДВС не була доведена, жодних негативних емоційних переживань позивач не відчув, підстав для відшкодування моральної шкоди немає, тому рішення суду в частині стягнення моральної шкоди є неправомірним.

В суді апеляційної інстанції апелянти підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню , а апеляційна скарга ВДВС Деснянского РУЮ м.Києва підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2012 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994,62 грн., судові витрати , а саме: судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 207 814,62 грн.

У відповідності до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2011 року в процесі розгляду зазначеної вище справи накладено арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності боржнику ОСОБА_4

17.04.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-879/11 на виконання вищезазначеного рішення суду.

30.07.2013 року державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04.12.2014 року виконавче провадження №39092737 з приводу виконання виконавчого листа №2-879/11 від 17.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994,62 грн., судові витрати у виді судового збору в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 207 814,62 грн. закінчено.

17.02.2015 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зазначену постанову державного виконавця від 04.12.2014 року скасовано, зобов'язано ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві провести необхідні виконавчі дії у зазначеному виконавчому проваджені. Зокрема, зазначеною ухвалою суду встановлено, що державним виконавцем не було належним чином та у повному обсязі перевірено майновий стан боржника та вчинено виконавчі дій на виконання рішення суду.

Відповідно до ст.. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст.. 87 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди з ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва на користь ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме діями державного виконавця під час виконання рішення суду про стягнення коштів, позивачу збитки завдані не були в розумінні ст.. 22 ЦК України. Позивач не зазнала будь-яких втрат у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її речей. Позивачем не було також упущено будь-яку вигоду, оскільки виконання рішення суду - це не набуття вигоди, а відновлення порушеного права позивача. Сам факт неотримання коштів за виконавчим листом - не є збитками з вини державного виконавця, оскільки кошти повинен сплатити позивачу боржник , а не державний виконавець.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди.

В частині стягнення моральної шкоди завданої ОСОБА_2 діями державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва виконавче провадження про стягнення коштів з боржника на користь ОСОБА_2 перебувало з 30.07.2013 року по грудень 2014 року і було закінчено у зв'язку із відсутністю майна боржника та його не проживанням за адресою АДРЕСА_2 та направленням виконавчого листа до м.Хмельницька, де боржник зареєстрований.( а.с.55 т.2).

Арешт із 1/5 частини квартири,що належить в м.Києві боржнику, знято не було, однак, встановлено, що виділити та виставити на продаж зазначену 1/5 частку квартири неможливо, оскільки там зареєстрована неповнолітня дитина і згоду на продаж цієї 1/5 частки квартири Служба у справах дітей не надає.

Разом із тим ухвалою суду Дарницького району м.Києва від 17 лютого 2015 року постанова ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва від 4 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження скасована, а ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва зобов'язано провести додаткові необхідні виконавчі дії в зазначеному провадженні.

Відповідно до ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі,що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Оскільки ухвалою суду від 17 лютого 2015 року була встановлена часткова бездіяльність ( вина) державної виконавчої служби за виконавчим провадженням щодо стягнення боргу на користь ОСОБА_2, то суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_2, оскільки на державу покладена відповідальність за невиконання або неналежне виконання рішення суду Державною виконавчою службою .

Однак, з урахуванням характеру вини відповідача, ступеню моральних страждань позивача, враховуючи, що можливість звернення стягнення на нерухомість боржника не втрачена, колегія суддів прийшла до висновку про зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_2 з 10 000 грн до 2000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права , а тому в решті повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу представника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 лютого 2016 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшити розмір стягнутої з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 моральної шкоди з 10 000 грн до 2 000 грн.

В решті рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :