Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2016 Справа №607/7317/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та зобовязання відшкодувати збитки у подвійному розмірі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та зобовязання відшкодувати збитки у подвійному розмірі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 вказала, що 28 квітня 2012 року нею було написано розписку про позику в ОСОБА_2 5400 доларів США. Дана розписка була передана ОСОБА_3, який мав отримати для неї у ОСОБА_2 грошові кошти. Окрім розписки позивачем було передано ОСОБА_3 товарно-матеріальні цінності для їх реалізації.

Позивач вказала, що жодних коштів з реалізації товару чи за договором позики як ОСОБА_3 так і ОСОБА_2 їй не передавали. У кримінальній справі № 607/14890/13-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Позивач зазначила, що в ході розслідування кримінальної справи ОСОБА_3 підтвердив, що кошти ОСОБА_1 не передавав. У свою чергу, ОСОБА_2 підтвердив, що він кошти ОСОБА_1 не передавав, а передав ОСОБА_3, що підтверджується вироком у кримінальній справі.

Позивач вказала, що вважає укладений між нею та ОСОБА_2 договір позики грошей недійсним, оскільки надана нею розписка була надана під впливом обману. Вказала, що їй були терміново потрібні кошти для правового захисту її сина та відшкодування шкоди, яка була ним завдана. Розписка була надана ОСОБА_3, а не ОСОБА_2 і останній повинен був передати кошти безпосередньо позивачу, які передані не були.

В подальшому ОСОБА_2 звернувся із позовом про стягнення із позивача суми позики в розмірі 5400 доларів США.

Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про те, що договір позики від 28.04.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений внаслідок обману, що є підставою для визнання його недійсним та зобовязання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відшкодувати позивачу збитки у подвійному розмірі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі. Вказав, що обман при укладені оспорюваного договору позики мав місце зі сторони відповідача ОСОБА_2, який полягає у тому, що ОСОБА_2 віддав кошти не безпосередньо позивачу ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав їх незаконності та необґрунтованості. Вказав, що при укладенні договору позики жодного обману із його сторони не було. Пояснив, що до нього звернувся ОСОБА_3 із проханням надати у позику грошові кошти для ОСОБА_1 Він погодився, однак через хворобу не мав змоги особисто передати кошти, а попросив надати йому відповідну розписку при наявності якої кошти будуть ним надані. Така розписка була надана ОСОБА_1, яку йому передав ОСОБА_3 та якому ним були надані кошти для ОСОБА_1 в сумі 5400 доларів США. Надані ним кошти згідно розписки, яку надала ОСОБА_1, йому повернуті не були, що стало підставою для звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором грошової позики від 28.04.2012 року. Зауважив, що в ході розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 зверталась із заявою в якій зазначала, що ОСОБА_3 повністю відшкодував завдані їй збитки, повернув документи і розписку та просила це врахувати при розгляді кримінальної справи вказавши, що не має жодних претензій до ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є дітьми позивача та ОСОБА_6, яка є невісткою позивача вказали, що розписка про позику грошей написана позивачем ОСОБА_1, якій потрібні були кошти для правового захисту її сина ОСОБА_5 Розписка 28.04.2012 року була написана про отримання коштів від ОСОБА_2 та передана для нього через ОСОБА_3, однак коштів згідно вказаної розписки позивач ОСОБА_1 не отримувала.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін та показання свідків вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі за їх неправомірністю та необґрунтованістю виходячи із наступного.

28.04.2012 року позивачем ОСОБА_1 видано розписку ОСОБА_2 згідно якої ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 5400 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 28.04.2012 року у розмірі 5400 доларів США, що еквівалентно 67667,40 грн. процентів за користування коштами у розмірі 9966,53 грн. за період з 28.04.2012 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 28.04.2012 року суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не представила суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача та підтвердження власних тверджень про те, що будь-яких коштів у позивача ОСОБА_2 не отримувала. Також, суд вказав, що на підтвердження укладеного договору позики позивач ОСОБА_2 представив суду оригінал розписки, яка свідчить про передання ОСОБА_2 у позику ОСОБА_1 грошових коштів на суму 5400 доларів США та невиконання боржником свого обовязку згідно умов договору.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Факт написання 28.04.2012 року ОСОБА_1 розписки про отримання у ОСОБА_2 коштів в сумі 5400 доларів США - не був предметом дослідження у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В судовому засіданні представник позивача вказав, що обман мав місце зі сторони ОСОБА_2 та полягав у тому, що він не передав кошти безпосередньо позивачу ОСОБА_1

Отже, суд вважає, що той факт, що відповідач ОСОБА_7Є передав кошти згідно договору позики від 28.04.2012 року не безпосередньо ОСОБА_1, не може вважатись обманом, оскільки обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, в той час як ОСОБА_2 не вчиняв таких дій під час укладення спірного договору позики та позивачем не доведено в ході судового розгляду справи по суті, що такі дії умисно вчинялись відповідачем ОСОБА_2

За таких обставин суд вважає твердження позивача ОСОБА_1 про вчинення спірного договору позики від 28.04.2012 року під впливом обману голослівними та необґрунтованими, а тому відсутні, за вказаних обставин справи, законні підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог.

Посилання позивача на вирок Тернопільського міськрайонного суду яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України судом до уваги не береться, оскільки факт укладення оспорюваного договору позики від 28.04.2012 року не був предметом дослідження у вказаній кримінальній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 1046, 1051, 230 ЦК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212- 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 28.04.2012 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зобовязання відшкодувати збитки у подвійному розмірі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Дзюбич В.Л.