АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Карнауха П.М.

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про стягнення безпідставно здобутого майна, трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про витребування безпідставно здобутого майна, відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 безпідставно здобуте майно, а саме: кошти в сумі 41362грн., 3 % річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 489,54 грн., в всього 41851,54 грн.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржило ТОВ «Євролізинг Україна», яке в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення в частині стягнення безпідставно здобутого майна, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про витребування безпідставно здобутого майна, відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір Фінансового лізингу № 01448, згідно якого предметом лізингу є автомобіль - Nissan Juke.

За умовами договору, лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - Nissan Juke, у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором.

Суд встановив, що в усній формі представник відповідача роз'яснила, що позивач повинна спочатку сплатити передплату за транспортний засіб у сумі 41362 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», після чого з ОСОБА_2 буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів ТОВ «Євролізинг Україна» передасть в користування предмет лізингу.

В той же день ОСОБА_2 сплатила на рахунок відповідача 41362,00 грн.

12.06.2015 року між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2 було підписано Договір № 01448 фінансового лізингу, а також Додаток № 1 та Додаток № 2 до договору.

Відповідно до п.2.2. договору лізингу строк договору починається з моменту передачі предмету лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмет лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

П. 4.1. договору фінансового лізингу передбачено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - Адміністративного платежу, - Авансового платежу; - Комісії за передачу предмета лізингу у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу …

Пунктом 8.1 Договору № 01448 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті.

Відповідно до п. 10.1 Договору передбачено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожний лізинговий платіж включає відсотки та проценти) за користування Обсягом фінансування в розмірі 21% річних на залишок частини від Обсягу фінансування(сума яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) - комісія за супроводження Договору в розмірі 7%.

Відповідно до ст. 17 Договору № 01448 фінансового лізингу «Прикінцеві положення» визначено, що додатками до даного договору є: Додаток № 1-Графік сплати Авансового внеску; Додаток № 2-специфікація; Додаток № 3-Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Зазначені додатки є невід'ємними його частинами та містять істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами.

Разом з тим, Додаток № 3 до договору між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2 підписано не було.

В положеннях основного тексту Договору № 01448 фінансового лізингу та в Додатках № 1 та № 2 не встановлено грошовий вираз розміру фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагороди лізингодавця та не встановлений строк їх сплати.

Стягуючи з відповідача на користь позивача безпідставно здобуте майно у вигляді грошових коштів у сумі 41362,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що додаток № 3 до договору № 01448 фінансового лізингу, який є невід'ємною його частиною та містить істотні умови договору, не був підписаний сторонами, змістом основного договору та додатків №№ 1,2 до договору не встановлено грошовий вираз розміру фінансових активів, обсяг фінансування та винагороди лізингодавця, не встановлено строк їх сплати, що свідчить про не укладення договору, та дійшов висновку про те, що у відповідача не виникло підстав для отримання сплаченого 12.06.2015 р. платежу по договору в сумі 41362,00 грн., який підлягає поверненню. При цьому, суд застосував до правовідносин правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, оскільки не поставив позивачу автомобіль в обумовлений договором строк, в добровільному порядку кошти не повернув та на підставі ст.ст. 1214, 536, 625 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у сумі 489,54 грн. за користування безпідставно набутими коштами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ при розгляді справи № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 р.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір лізингу не може вважатися укладеним, оскільки розмір лізингових платежів є істотною умовою Договорів фінансового лізингу, а Додаток № 3 до договору сторонами підписано не було, що свідчить про недосягнення сторонами домовленостей щодо всіх істотних умов договору.

Зміст основного тексту Договору № 01448 фінансового лізингу та Додатків № 1 та № 2 не містять повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «Євролізинг Україна» відповідно до основного тексту Договору № 01448 фінансового лізингу та Додатків № 1 та № 2. Отже, підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують права позивача як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги.

Зміст умов Договору № 01448 фінансового лізингу, у тому числі і його істотних умов, передбачав фіксуванню у Додатках №№ 1,2,3, які повинні були бути підписані сторонами. Та обставина, що сторони не підписали Додаток № 3 до договору лізингу, вказує на не укладення Договору № 01448 фінансового лізингу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у ТОВ «Євролізинг Україна» не виникло підстав для отримання сплаченого 12.06.2015 року платежу по Договору № 01448 фінансового лізингу в усі 41362 грн., внаслідок чого ОСОБА_2 безпідставно було здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «Євролізинг Україна».

Відповідно до ч.1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Частиною другою ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги те, що автомобіль не був поставлений позивачу в обумовлений договорі строк, в добровільному порядку кошти позивачу не повернуті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до правовідносин положень ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, яка на час подачі позову становить 489,54 грн.

Доводи апеляційної вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, відтак не заслуговують на увагу колегії.

Як вказувалося вище, сторони не підписували Додаток № 3 до Договору № 01448 фінансового лізингу, договір укладено сторонами у формі, яка не відповідає вимогам закону, що в свою чергу свідчить про те, що договір є неукладеним. Оскільки автомобіль не був поставлений позивачу в обумовлений договорі строк, в добровільному порядку кошти позивачу не повернуті, суд першої інстанції обгрунтовано стягненув з відповідача три проценти річниху сумі 489,54 грн.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ П.М.Карнаух

Судді /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ О.В.Чумак

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області П.М.Карнаух