Справа № 539/24/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування із відповідачем у шлюбі ними було придбано автомобіль MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який 30.12.2014 р. було зареєстровано на ім»я відповідача ОСОБА_2 06.06.2015 року відповідачем було знято з обліку та відчужено не в інтересах сім»ї даний автомобіль MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Згідно довідки оцінювача вартість аналогічного транспортного засобу станом на 06.06.2015 р. становила 169 349 грн. 41 коп.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 прохала суд : визнати автомобіль марки MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який був придбаний 30.12.2014 року та зареєстрований на ім»я ОСОБА_2 та 06.06.2015 року знятий з обліку та відчужений не в інтересах сім»ї проти волі іншого із подружжя спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поділивши його в рівних частинах між ними, тобто по ? частині кожному та стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок компенсації за відчужену не в інтересах сім»ї, проти волі іншого з подружжя частку у спільному сумісному майні за половину вартості автомобіля кошти в сумі 84 641 грн. (а.с. 44, 72).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні в частині позовних вимог про визнання правочину недійсним, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу марки MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, укладеного 06.06.2015 року - залишено без розгляду. (а.с. 4-5, 19-20, 61-62).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та прохала його задовольнити, в судове засідання 18.03.2016 р. позивач не з»явилася.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги прохав задовольнити, мотивуючи тим, що під час шлюбу відповідач одноособово здійснив відчуження спірного автомобіля , однак грошові кошти за його відчуження в інтересах сім»ї використано не було.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце його проведення був належним чином повідомлений згідно ч.5 ст. 76 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував та прохав в позові відмовити з тих підстав, що автомобіль дійсно було як придбано сторонами під час шлюбу, так і реалізовано його під час спільного проживання сторін та у шлюбі. Таким чином вважається, що кошти від реалізації автомобіля було використано в інтересах сім»ї. І дану правову презумпцію позивачем не спростовано. Крім цього, за декілька днів до придбання автомобіля сторони придбали більш дорожчий автомобіль Тойота. Позивач не надавала згоду ні на придбання , ні на відчуження даних автомобілів.

Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області в судове засідання не з»явився, направив на адресу суду листа, у якому прохав суд розглядати справу за відсутності їх представника.

Зясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 09.06.2007 року між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Денисова) ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. (а.с. 6).

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2016 р. за позовом ОСОБА_2 шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було розірвано, дане рішення набрало законної сили 26.01.2016 р.

Під час перебування сторонами у шлюбі 30.12.2014 р. за ОСОБА_2 було зареєстровано MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, 06.06.2015 р. даний автомобіль перереєстровано на іншого власника. (а.с. 8-10).

Згідно реєстраційної картки ТЗ та даних «НАІС ДДАІ» з 06.06.2015 р. і на даний час власником автомобіля MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (а.с. 31-32).

Згідно довідки оцінювача довідкова ціна автомобіля MITSUBISHI LANSER, 2008 року випуску, седан, двигун 1.5, 109 к.с. станом на 06.06.2015 р. складала 169 349,41 грн. (а.с. 70-71).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не спростовано, що спірний автомобіль було знято з реєстраційного обліку та відчужено 06.06.2015 р., тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання, що також підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12.01.2016 р., яким встановлено, що сторони проживають окремо з вересня 2015 року. Викладені обставини не заперечуються і позивачем.

Таким чином, враховуючи, що на даний час власником автомобіля сторони не являються і він має іншого власника, право власності якого на нього не припинено, правових підстав визнання спірного автомобіля спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не має.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи викладене, те, що станом на час розгляду справи сторони не являються власниками спірного майна, відсутні і підстави щодо його поділу за судовим рішенням, вимоги щодо якого заявлено у позовній заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона не була обізнана про наміри відповідача відчужити спірний автомобіль та не давала згоди на таке відчуження.

Суд вважає, що звертаючись до суду із даним позовом позивач належним чином не спростувала презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надала суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сім'ї, що є її процесуальними обов'язками відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України.

Натомість, заперечуючи проти позову представник відповідача вказував на те, що рішення про відчуження спірного автомобіля приймалося подружжям спільно та в інтересах сім'ї, оскільки за пів місяця до відчуження даного автомобіля 23.05.2015 р. сторонами було придбано у сім»ю інший більш дорожчий автомобіль Тойота, і кошти від продажу спірного автомобіля були витрачені на придбання в тому числі і даного автомобіля Тойота, а остаточні розрахунку за даний автомобіль не співпадали із датою його реєстрації.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні відмовити.

Керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_7 Ю. А.