У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 грудня 2007 року між ним та Банком було укладено договір « Автопакет» № 651/П27/2007-840, за умовами якого йому надано у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 13 880 доларів США зі сплатою за користування грошовими коштами 13,4 % річних на фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Кредит надавався для придбання транспортного засобу. Інших будь-яких оплат за користування кредитом сторони не визначили та не передбачали. Умовами договору також не передбачалось проведення оплати з його боку будь-яких коштів за користування кредитом, у тому числі за зняття коштів, оплати за обслуговування кредиту та за ведення рахунку.

Згідно п.п. 2.2.1 , 2.2.3 договору позивач зобов'язувався повертати кредит шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 255 доларів США щомісячно до 18 числа поточного місяця. Позивач намагався виконувати умови кредитного договору та вчасно проводив платежі, але при проведенні звірки розрахунків виникли розбіжності.

У лютому 2014 року йому було надано розрахунок заборгованості за договором, згідно якого у порушення умов договору та чинного законодавства, деякі платежі не були враховані при оплаті кредиту, а з його кредитного рахунку неправомірно були зняті кошти, а саме: 26 лютого 2011 року було списано та утримано податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 146, 95 доларів США. Листом від 13 січня 2011 року позивача було повідомлено, що вказані кошти утриманні у порядку визначеному Законом України «Про податок на доходи фізичних осіб» та обґрунтовано тим, що Банком як вигодонабувачем за договором отримано суму страхового відшкодування у сумі 7 769 грн 95 коп. за договором КАСКО.

Крім того, у 2014 році позивачем виявлено у розрахунку, що не відображені суми оплати за кредитним договором, а саме: погашення боргу за кредитним договором згідно квитанцій №№ 961, 215 від 11 червня 2008 у загальній сумі 993 доларів США. З метою з'ясування питання про зарахування сум оплат за вказаними платіжними дорученнями, він звернувся до банку з проханням надати йому інформацію, а 29 квітня 2014 року листом № 1015/01-01 його повідомлено, що платіжні доручення на балансі не виявлено, але за повідомленням Банку, вказана сума була внесена в рахунок поповнення накопичувального рахунку НОМЕР_2 у сумі 738 доларів США та поповнення поточного рахунку НОМЕР_1 у сумі 255 доларів США.

Вважає дії відповідача неправомірними, у зв'язку з чим, позивач просив визнати неправомірними дії відповідача по утриманню коштів у розмірі 146,95 доларів США податку на доходи фізичних осіб, що станом на день звернення до суду за курсом НБУ становить 3 666 грн 40 коп. та по утриманню з відповідача коштів у розмірі 1,5 % за управління кредитом у сумі 1 051 грн 41 коп.; зобов'язати відповідача у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили, зарахувати у рахунок погашення кредиту за договором від 27 грудня 2007 року № 651/П/2007-840 суму утриманого податку на доходи фізичних осіб у розмірі 146,95 доларів США, що станом на день звернення до суду за курсом НБУ становить 3 666 грн 40 коп.; суму коштів сплачених за платіжними дорученнями від 11 червня 2008 року №№ 961, 215 у загальному розмірі 993 доларів США; суми утриманої комісії у розмірі 1,5 % за управління кредитом за договором у розмірі 1 051 грн 41 коп. та провести перерахунок пені та штрафних санкцій за договором з урахуванням неправомірно утриманих коштів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази й визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив законне, обґрунтоване й справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов