ухвала

іменем україни

28 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари Олександри Степанівни та Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7, на день смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Стверджує, що він (позивач) як на момент смерті батька, так і на даний час, проживає та зареєстрований за вказаною адресою, саме він постійно вів там господарство та піклувався за батьком.

Зазначає, що після смерті батька, а саме 17 листопада 2014 року звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а 10 березня 2015 року завідуючий даної контори Яксманицький Р.С. в усній формі повідомив його (позивача) про наявність заповіту, складеного батьком.

У подальшому позивачу стало відомо, що даний заповіт складений в інтересах його сестри, відповідача ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. у присутності свідків.

Посилається на те, що його батько не був писемним та не вмів читати, а тому вважає, що складений ОСОБА_7 заповіт на користь відповідача не відповідає волі спадкодавця, оскільки нотаріус не встановлював та не вимагав довідки на підтвердження дієздатності спадкодавця. Крім того, нотаріус не встановлював правоздатність та дієздатність осіб, які підписували та зачитували заповіт у нотаріуса в ході його складання.

Вважає заповіт підробленим, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати заповіт недійсним.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено підстав для визнання заповіту недійсним.

Своїми процесуальними правами позивач та його представник розпорядились на власний розсуд, зокрема клопотань про призначення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи на предмет психічного стану померлого та щодо здатності ним усвідомлювати свої дії та керувати ними під час складення заповіту не заявлялось.

Доводи позивача про відсутність у заповідача вільної волі на вчинене ним розпорядження на користь відповідача є необґрунтованими та безпідставними, нічим об'єктивно не підтвердженими та спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Окрім того, позивачем не надано жодного належного доказу, який би свідчив, що відповідач наполягала на складанні батьком спірного заповіту.

Доказів того, що заповідач зазнав нервових хвилювань або іншого душевного розладу чи розладу здоров'я тощо, що могло стати причиною позбавлення можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними до складення заповіту чи в момент його складання та посвідчення під час судового розгляду не здобуто.

Також стороною позивача не було доведено, що нотаріусом були допущені порушення вимог чинного законодавства при посвідченні оспорюваного заповіту, які можуть бути підставою для визнання його недійсним.

Доводи касаційної скарги щодо порушення змагальності сторін та надання переваги одних доказів над іншими не знайшли свого підтвердження.

Доводи скарги щодо надання позивачем належних доказів, а також покази свідків які породжували сумніви у законності заповіту спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк