Справа № 521/6533/16-ц
Провадження №2/521/3192/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Лукьяновій В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої 25.07.2009 року.

У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру ОСОБА_1 Після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що він пропустив строк, встановлений для прийняття спадщини. Однак, ОСОБА_1 вказує на те, що постійно проживав з ОСОБА_3 з 2006 року по день її смерті в її квартирі, доглядав померлу, за власний рахунок поховав її, тобто фактично прийняв спадок та продовжує проживати в зазначеній квартирі разом з дружиною та дітьми.

Позивач приймав участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім цього, у судовому засіданні фактично заявив вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю з померлою з 2006 року та на день її смерті.

Представник відповідача у судовому засіданні участі не приймав, однак надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Третя особа не заперечував проти позовних вимог та просив їх задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Кодексом.

У судовому засідання встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 04.12.2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, який заповіла належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1

ОСОБА_3 померла 25.07.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №191750. Після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контори, однак йому було повідомлено, що ним пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, а отже він є таким, що не прийняв спадщину, а тому змушений звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав.

У судовому засіданні позивач фактично заявив вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_3 з 2006 року та на день її смерті у зазначеній квартирі, та вказує на те, що він фактично прийняв спадщину після її смерті.

Цей факт позивач підтверджує квитанціями про сплату за комунальні послуги, з яких вбачається, що з серпня 2009 року він здійснював оплат за комунальні послуги в зазначеній квартирі. Також, факт проживання позивача у зазначеній квартирі підтвердила свідок ОСОБА_4, яка заявила, що позивач постійно проживав разом із померлою з 2006 року та по день її смерті.

Також позивач вказує, що він доглядав померлу, поховав її за власний рахунок, що підтверджується договором замовленням на організацію та проведення поховання від 27.07.2009 року виданого на імя ОСОБА_1, та продовжує проживати в вказаній квартирі разом з дружиною та дітьми.

Крім цього, зазначені обставини встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.02.2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_3 на день її смерті, продовжував проживати у подальшому та по теперішній час, а відповідно фактично прийняв спадщину.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини.

Згідно листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрат права на спадщину.

Так, нотаріальному порядку оформити право власності на спадщину позивач не може, оскільки йому було відмовлено нотаріусом при звернені до нотаріальної контори з відповідною заявою.

З матеріалів справи встановлено, що майнових спорів з привод заявлених вимог про спадкування зазначеної квартири не існує, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, після смерті ОСОБА_3 не має.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права, в тому числі і права власності.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213 - 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 16, 384, 1223, 1233, 1236, 1268, 1269 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 25.07.2009 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий