Справа 206/201/16-ц
Провадження 2/206/257/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2016 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Портна К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2016 року представник позивача ОСОБА_6 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом.

28 квітня 2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 до участі у справі у якості співвідповідачів залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що вироком Жовтневого районного суд у міста Дніпропетровська від 28 березня 2014 року у справі 1/201/13/2014 ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 КК України, та призначено покарання. Згідно з вироком ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин: 29 травня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 186 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено Договір №6700 EUR банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», відповідно до якого банк прийняв від ОСОБА_8 на зберігання грошові кошти в сумі 95 000 Євро.

На початку червня 2009р. ОСОБА_3 і його знайома ОСОБА_2 домовились викрасти зазначені кошти ОСОБА_8 шляхом залучення до нього працівників відділення № 186: спеціаліста з операційно-касового обслуговування ОСОБА_1, яка повинна була за підробленими документами видавати грошові кошти ОСОБА_2 або ОСОБА_3, та спеціалістів з операційної діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким не було відомо про злочинні наміри названих осіб і за допомогою яких засуджені мали оформити підроблені заявки на видачу готівки.

За таких обставин, як зазначено у вироку, в період з червня по жовтень 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шляхом розтрати заволоділи коштами, що належали ОСОБА_8 та знаходилися у володінні АКІБ «УкрСиббанк», у сумі 39 750 євро.

Крім того, 11 серпня 2009 року за таких саме обставин ОСОБА_3, ОСОБА_1 і невстановлена досудовим слідством особа заволоділи коштами ОСОБА_8 у розмірі 10 000 євро. що зберігалися на його рахунку №6700 EUR.

Суд встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів.

Зазначеним вироком від 28.03.2014р. цивільний позов ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» матеріальну шкоду в розмірі 453 688,95 грн. і моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2014р. по справі №412/51/2012 вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

При новому розгляді цивільного позову ОСОБА_8 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська по справі №201/7649/14-ц 11 листопада 2014 року було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8 були задоволені частково: розірвано договір банківського вкладу "Активні гроші" №67000 від 20.05.2009 року, укладений між Позивачем та АТ УкрСиббанк», стягнуто з одного з Відповідачів - АТ «УкрСиббанк» суму залишку вкладу - 774 200,00 гри.(еквівалент 49 000,00 євро) і 196 775,09 гри. (еквівалент 12 454,12 євро) - відсотки за вкладом, а всього 970 975,09 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

25 грудня 2014 року рішення від 11 листопада 2014 року було змінено після перегляду в апеляційному порядку. За результатами розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року у частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення суми вкладу змінено, зменшено стягнуту суму із 49 000 євро, що складає 774200 грн. до 39000 євро, що складає 616200 грн. Це ж рішення у частині стягнення 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12 454,12 євро) - відсотки за вкладом - скасовано, і в задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року залишено без змін.

АТ «УкрСиббанк» на виконання Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року за рахунок своїх коштів відшкодував вкладнику ОСОБА_8 616 200,00 грн. згідно меморіального ордеру № 1 від 22.01.2015 року.

З огляду на викладене, відповідачами було вчинено злочин, передбачений ст. 191 КК України (привласнення чи розтрата чужого майна) внаслідок чого їм було заподіяно матеріальних збитків на суму 616 200,00 грн.

На підставі викладеного просять суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» матеріальну шкоду у розмірі 616 200,00 гривень (а.с.1-2).

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала з підстав викладених у ньому та просила задовольнити. Зазначила, що вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вони не заявляють.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити. Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_1 своєї вини не визнала, корисливих мотивів не мала, жодного євро не отримувала. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ідентифікували осіб. Позовні вимоги до ОСОБА_1 є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вона одна з дитиною у неї більше нікого немає. Вона працювала підмінним касиром. ОСОБА_2 та ОСОБА_8 клали кошти на депозит банку. Їх привів ОСОБА_3. ОСОБА_8 та ОСОБА_2 приходили і знімали з депозиту кошти, а одного разу прийшов ОСОБА_8 та сказав, що не давав дозвіл ОСОБА_2 знімати кошти. Їй сказав її начальник ОСОБА_3 видати ОСОБА_2 кошти. Якщо б не видали квитанцію та не дав вказівку начальник, вона б гроші не видавала. Вважає, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повинні відповідати за ці гроші.

Відповідач ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки перебуває у декретній відпустці з дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.150). Підтримує свої покази, які вона давала у кримінальній справі (а.с.149).

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. В останні судові засідання не з'являвся, повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово надавала до суду заяви про проведення судових засідань за її відсутності (а.с.125-143).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_10 проти позовних вимог заперечували. В останні судові засідання не з'являлися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином причина неявки суду невідома.

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 28 березня 2014 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 КК України, та призначено покарання (а.с.10-30).

Вироком встановлено, що 29 травня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 186 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено Договір №6700 EUR банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», відповідно до якого банк прийняв від ОСОБА_8 на зберігання грошові кошти в сумі 95 000 Євро. На початку червня 2009р. ОСОБА_3 і його знайома ОСОБА_2 домовились викрасти зазначені кошти ОСОБА_8 шляхом залучення до нього працівників відділення № 186: спеціаліста з операційно-касового обслуговування ОСОБА_1, яка повинна була за підробленими документами видавати грошові кошти ОСОБА_2 або ОСОБА_3, та спеціалістів з операційної діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким не було відомо про злочинні наміри названих осіб і за допомогою яких засуджені мали оформити підроблені заявки на видачу готівки. В період з червня по жовтень 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шляхом розтрати заволоділи коштами, що належали ОСОБА_8 та знаходилися у володінні АКІБ «УкрСиббанк», у сумі 39 750 євро. Крім того, 11 серпня 2009 року за таких саме обставин ОСОБА_3, ОСОБА_1 і невстановлена досудовим слідством особа заволоділи коштами ОСОБА_8 у розмірі 10 000 євро. що зберігалися на його рахунку №6700 EUR.

Цим же вироком цивільний позов ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» матеріальну шкоду в розмірі 453 688,95 грн. і моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Зазначено, що банк може звернутися до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 з регресними вимогами.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто зазначеним вироком суду була встановлена винність відповідачів у скоєнні кримінального правопорушення, що виразилося в привласненні коштів.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задоволено, апеляцію ПАТ "УкрСиббанк" задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року щодо ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в частині призначення покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 змінити, виключити з вироку щодо засуджених ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України та ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 70 КК України рішення про застосування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є їх особистою власністю. Вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 скасувати і справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. В решті вирок відносно засуджених ОСОБА_11, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.31-33).

Тобто, судами встановлено, що саме з вини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 і невстановлена особа слідством особа заволоділи коштами ОСОБА_8

Таким чином, вказані обставини були підтверджені вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року і тому, доказуванню не підлягають.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2011 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України провадження припинено у зв'язку із зміненням обставин, звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності (а.с.114-115).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2011 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України провадження припинено у зв'язку із зміненням обставин, звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності (а.с.116-117).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Розірвано договір банківського вкладу «Активні гроші» № 6700 EUR від 20 травня 2009 року, укладений між позивачем ОСОБА_8 і Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_8 суму залишку вкладу - 774200 грн. (еквівалент 49000 євро) і 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12454.12 євро) - відсотки за вкладом, а всього 970975 грн. 09 коп. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. (за позовні вимоги майнового характеру). Судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру віднесено за рахунок держави (а.с.34-39).

Цим же рішенням встановлено, що 20 травня 2009 року позивач ОСОБА_8 уклав з відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» договір банківського вкладу «Активні гроші» і згідно умов цього договору вніс в касу цього банку 95000 євро строком - до запитання і повного виконання договору, за користування коштами позивача згідно умов цього договору при його укладенні було встановлено 5% відсотків річних.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року у частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення суми вкладу змінено, зменшено с тягнуту суму із 49000 євро, що складає 774200грн. до 39000євро, що складає 616200грн. Це ж рішення у частині стягнення 196775,09грн. (еквівалент 12454,12 євро) - відсотки за вкладом - скасовано, і в задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.40-44).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 08 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року залишено без змін (а.с.109-111).

Постановою від 19 січня 2015 року державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_12 відкрито виконавче провадження № 46111202 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_8 суми вкладу у розмірі 616200,00грн. (а.с.47).

На добровільне виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.12.2014 року банк сплатив ОСОБА_8 суму 616 200,00грн., що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 22 січня 2015 року (а.с.48).

Постановою від 29 січня 2015 року державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_12 направив виконавче провадження № 46111202 закінчено, оскільки ПАТ "УкрСиббанк" борг сплачено у повному обсязі (а.с.49 з обороту).

Вищевказані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, цей вирок обов'язковий для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з роз'ясненнями п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність.

Так, доводи представника позивача, щодо спричинення шкоди саме відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження та підтверджуються матеріалами цивільної справи, а також вироком суду першої інстанції, ухвалою апеляційної інстанції.

Позивач ПАТ "УкрСиббанк" на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року за рахунок своїх коштів відшкодував вкладнику ОСОБА_8 616 200,00 грн. згідно меморіального ордеру № 1 від 22.01.2015 року, що дає йому право звертатися з даним позовом до відповідачів.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом розяснювались сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про відшкодування шкоди, завданої злочином підлягають задоволенню в заявлений спосіб.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 48, 10, 11, 18, 5761, 88, 130, 131, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» матеріальну шкоду в розмірі 616 200,00 (шістсот шістнадцять тисяч двісті) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9243,00 грн., по 3081 (три тисячі вісімдесят одній) гривні з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков