Справа № 752/3490/16-ц
Провадження № 2-о/752/147/16
РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2016 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання її такою, що прийняла спадщину,-

встановив:

Заявниця, ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, звернулася до суду із письмовою Заявою про встановлення факту свого постійного проживання разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та визнання її такою, що прийняла від останньої спадщину.

Заява ОСОБА_1 у частині прохання встановити факт свого постійного проживання разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини подана із метою створення правових підстав для отримання свідоцтва про право спадщини в порядку ст. 1296 ЦК України, оскільки незважаючи на те, що в паспорті громадянина України на ім'я ОСОБА_1 зазначено про те, що місцем її прописки є адреса: АДРЕСА_1, вона фактично постійно проживала протягом 2008-2009 року зі своєю матір'ю- ОСОБА_3, - за адресою: АДРЕСА_1 тому числі на день смерті останньої. Відтак, у зв'язку із викладеним проханням у Заяві також міститься прохання визнати її,- ОСОБА_1 - такою, що прийняла спадщину від ОСОБА_3, оскільки вона - ОСОБА_1 - постійно проживала разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день відкриття спадщини (день смерті ОСОБА_3).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) є донькою ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.), що підтверджується Свідоцтвом про народження, що видане 06 квітня 1985 року серії НОМЕР_2.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_4 року серії НОМЕР_3, а відтак, у силу приписів норми ч. 2 ст. 1220 ЦК України, днем відкриття її спадщини є саме ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Враховуючи те, що на момент розгляду справи до суду не надходили відомості про наявність заповіту ОСОБА_3, суд вважає таким, що не оспорюється факт його відсутності. Відтак, у силу норм ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_3 за законом відповідно до першої черги спадкування.

Водночас, як з'ясовано судом, у паспорті громадянина України на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 міститься запис про те, що вона прописана із 05.06.1985 року за адресою: АДРЕСА_3.

При цьому в ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Наведена норма свідчить про те, що у ній закріплені ознаки юридичних фактів одночасна наявність яких дає підстави особі вважатися такою, що прийняла спадщину за спадкодавцем, а саме, по-перше, постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та, по-друге, відсутність відмови спадкоємця від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Саме враховуючи вищенаведені норми ОСОБА_1 стверджує про те, що вона протягом 2008-2009 років, а також у день смерті ОСОБА_3, проживала разом із останньою, а запис у паспорті ОСОБА_1 стосовно місця її прописки насправді не відображав дійсних обставин їх взаємовідносин як матері та доньки.

Суд погоджується із тим, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в контексті диспозиції норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України, охоплюється ознаками юридичних фактів, які на підставі ч. 2 ст. 256 ЦПК України можуть бути встановлені у порядку окремого провадження, оскільки від його встановлення, у поєднанні із фактом відсутності відмови спадкоємця від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, безпосередньо залежить, зокрема, виникнення у спадкоємця права на отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку ст. 1296 ЦК України. Крім того, законами України не встановлено іншого порядку встановлення такого роду фактів.

Як передбачено ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У зв'язку із викладеним особа, яка подала заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, з метою доведення обставин, на яких вона ґрунтує свої твердження, має подати до суду належні та допустимі докази. При цьому, як передбачено нормами ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як пояснює ОСОБА_1, на момент відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_3, вона проживала постійно починаючи з 2008 року проживала з останньою, оскільки та хворіла, а вона, як кваліфікований лікар та особа, яка мала вільний час, доглядала за своєю матір'ю, що підтверджується матеріалами справи.

У якості письмових доказів, що підтверджують факт останнього місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, Заявницею до суду надано довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» за формою №3 від 01.02.2016 р. за №124 та від 03.02.2016 р. за №168. Суд, оцінивши ці довідки на предмет їх належності та допустимості, вважає їх такими, що є письмовими доказами факту проживання ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Пояснення Заявниці про те, що запис в її паспорті громадянина України про прописку не є доказом її дійсного місця проживання, суд оцінює наступним чином. Так, цей запис до паспорту громадянина України ОСОБА_1 було внесено у 1997 році під час його оформлення. При цьому, як передбачено п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який набрав чинності 16.01.2004 року, місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим. У зв'язку із цим, суд вважає за необхідне застосувати норму ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якої реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зважаючи на це, суд доходить висновку про те, що наявність або відсутність в паспорті громадянина України ОСОБА_1 тотожного із ОСОБА_3 запису про прописку чи реєстрацію місця проживання, не заперечує та, водночас, не підтверджує факту їх постійного проживання за іншими адресами в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що може підтверджуватися й іншими доказами.

ОСОБА_1, у якості доказів, що підтверджують факт їх постійного проживанням разом на момент відкриття спадщини із ОСОБА_3, як за адресою: АДРЕСА_1, так і в селі Жорнівка, Київської області, Києво-Святошинського району, окрім своїх власних пояснень, викладених у Заяві, надало до суду письмові пояснення третіх осіб, а саме ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.), які підтвердили те, що дійсно ОСОБА_1 протягом 2008-2009 років, в тому числі у день смерті, постійно проживала разом із ОСОБА_3 за вищеназваними адресами. Крім того, оцінюючи ці письмові докази на предмет їх належності та допустимості, суд врахував те, що ці особи згідно з відомостями, що містяться у довідці Комунального концерну «Центр комунального сервісу» за формою №3 від 01.02.2016 р. за №124, проживали разом із ОСОБА_3, а відтак, можуть давати пояснення про відомі їх факти її взаємовідносин із ОСОБА_1

Оцінюючи факт відсутності спільної реєстрації (прописки) у ОСОБА_1та ОСОБА_3 суд враховує обставини такого проживання, а саме, хворобу останньої та необхідність постійного догляду за нею. Крім того, враховуючи те, що місто Київ є самостійною адміністративно-територіальною одиницею, зміна місця проживання в його межах в силу положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не вимагала обов'язкової реєстрації відповідної зміни.

Тож, дослідивши наведені обставини в контексті поданих на їх підтвердження доказів, що були визнані належними та допустимими, суд вважає доведеним та встановленим факт того, що дійсно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.) на момент відкриття спадщини у зв'язку із смертю останньої ІНФОРМАЦІЯ_4 року постійно проживали разом.

На момент розгляду справи до суду не надходила інформація про те, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) вчиняла відмову від прийняття спадщини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.) протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Враховуючи цю обставини суд не бачить перепон для того, щоб у силу постійного проживання разом на момент відкриття спадщини визнати встановленим факт прийняття ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) спадщини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.) з ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Також судом перевірено заяву та матеріали справи на предмет наявності спору про право та встановлено його відсутність.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та керуючись нормами ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) дійсно протягом 2008-2009 років, а також станом на «22» серпня 2009 року постійно проживала із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) такою, що прийняла спадщину від ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: