У х в а л а

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційними скаргами Державного підприємства «Інфоресурс» та Міністерства освіти і науки України на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2012 року між ним та Міністерством освіти і науки України укладено контракт про призначення його директором Державного підприємства «Інфоресурс» з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-к «Про дострокове розірвання контракту» його звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, наказом від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2.» змінено дату звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року, копії наказів ним отримано 09 грудня 2014 року.

Вважаючи, що його звільнення проведено незаконно та безпідставно, з численними порушеннями трудового законодавства, зокрема, не зазначено, який саме з трудових обов'язків, передбачених контрактом, ним грубо порушено; акт комісійної перевірки від 02 квітня 2014 року містить фіксацію недоліків в роботі Державного підприємства «Інфоресурс», зокрема, щодо організації виготовлення документів про освіту державного зразка та додатків до них, які мають тривалий характер, з акта не вбачається точна дата вчинення дисциплінарного проступку; звільнений він з 08 грудня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення, відсутня згода голови Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, що є порушенням ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації».

Посилаючись на те, що він був звільнений із займаної посади директора з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, безпідставно, позивач просив визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-к «Про дострокове розірвання контракту», визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2.», поновити його на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року, стягнути з Державного підприємства «Інфоресурс» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано наказ Міністерства освіти та науки України від 08 грудня 2014 року № 138-к про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 216 321 грн 84 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

У касаційній скарзі Державне підприємство «Інфоресурс» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі Міністерство освіти і науки України просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 20 серпня 2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді і спорту та ОСОБА_2 укладено контракт № 43, за яким останнього було призначено директором ДП «Інфоресурс» на п'ять років з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року.

Відповідно до п. 6 статуту предметом діяльності ДП «Інфоресурс» є організація забезпечення навчальних закладів документами про освіту, зокрема їх виготовлення.

Листом від 31 січня 2014 року директор ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 надав першому заступнику Міністра освіти і науки України неправдиву інформацію щодо організації виготовлення документів про освіту державного зразка та додатків до них.

Актом комісійної перевірки роботи директора ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 від 02 квітня 2014 року встановлено факт грубого порушення позивачем своїх посадових обов'язків, яке полягає у невжитті заходів з організації виготовлення додатків до дипломів, що у свою чергу могло спричинити порушення прав випускників всіх вищих навчальних закладів України і зриву вступної кампанії, а також наданні керівництву Міністерства освіти і науки України неправдивої інформації з метою прикриття власних прорахунків.

Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-1 у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків достроково розірвано контракт від 20 серпня 2012 року № 43 та звільнено ОСОБА_2 з посади директора ДП «Інфоресурс» з 03 квітня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, акта перевірки Міністерства від 02 квітня 2014 року, пояснення ОСОБА_2

Наказом Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2.» у зв'язку з тим, що на час видання наказу Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-К «Про дострокове розірвання контракту» та протягом тривалого часу після цього директор ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 перебував на лікарняному, змінено дату його звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року, у наказі Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-К слова та цифри «03 квітня 2014 року» замінено словами та цифрами «08 грудня 2014 року».

Частина шоста ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції касаційний суд указував на те, що судом не встановлено чи є порушення ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків, що полягає у невжитті заходів з організації виготовлення додатків до дипломів, триваючим порушенням, чи містить ознаки одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства; чи була спричинена шкода підприємству за вчинення проступку, що призвело до накладення дисциплінарного стягнення, та наявність шкідливих наслідків і їх причинний зв'язок з допущеними позивачем порушеннями.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Пунктом 27 контракту від 20 серпня 2012 pоку № 43, укладеного Міністерством освіти і науки України з позивачем, встановлено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління державним майном до закінчення строку дії контракту у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства та невиконання покладених на нього цим контрактом обов'язків, у результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи, тощо).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог апеляційним суд виходив із того, що при звільненні позивача відповідачем було порушено норми КЗпП України та умови контракту.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державного підприємства «Інфоресурс» та Міністерства освіти і науки України відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова