АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х ВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2015 у справі за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_1, третя особа: Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України» про стягнення грошової одноразової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України», в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 одноразову допомогу у розмірі 157000,00 грн., виплачену відповідачу при звільненні за скороченням штату з підстав, передбачених ст.ст. 509,1212 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2015 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_1, третя особа: Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України» про стягнення грошової одноразової допомоги - відмовлено.

Справа № 753/18948/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2634/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції хибно послався на обґрунтування позивачем своєї правової позиції положеннями п. 2.3.3 додатку 17 до п. 6.25 Колективного договору, оскільки позивач не посилався на вказаний пункт колективного договору в аспекті зазначених положень цього договору, якими врегульовано питання щодо повернення грошової допомоги Украероруху повторно працевлаштованим працівником напередодні такого працевлаштування, оскільки відповідача не було повторно працевлаштовано, що зумовлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, про яке мотивуючи свої позовні вимоги зазначав позивач. Окрім цього, суд безпідставно послався на положення статті 44 КЗпП України та 1215 ЦК України, оскільки одноразова грошова допомога, що була виплачена відповідачу не є вихідною допомогою у розумінні статті 44 КЗпП України, оскільки передбачена виключно положеннями Колективного договору, який не є за своєю правовою природою актом законодавства і визначає виключно додаткові соціальні гарантії працівників Украероруху, що законодавством не передбачені, та вказана одноразова грошова допомога, що була сплачена на користь відповідача не є майном, набутим у спосіб який полягає у безпідставності у розумінні ст. 1215 ЦК України, а є майном, набутим на виконання вимог п. 6.25 Колективного договору, тобто з підстав які згодом відпали. Також представник позивача вказує на те, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст. 1212 ЦК України, які застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події тобто та обставина, що факт безпідставного набуття майна працівником стався не з його вини, не береться до уваги та не впливає на його обов'язок таке майно повернути.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача та представник третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін. Представник третьої особи після оголення перерви в судовому засіданні не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому участі в судових дебатах не приймав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що виплата позивачем вихідної допомоги відповідачу була проведена добровільно на законних підставах, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку відповідача, а тому передбачені ст.1212 ЦК України підстави для примусового стягнення з відповідача на користь позивача зазначених грошових коштів відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що сторони перебувають у трудових правовідносинах (а.с.82-83).

Наказом позивача від 06.03.2015 № 101/0 відповідача ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та на підставі п.6.25.3 Колективного договору позивач виплатив відповідачу ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 157000 грн. (а.с. 15,26).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2015, яке набрало законної сили після перегляду Апеляційним судом Київської області 29.09.2015, наказ про звільнення відповідача було визнано незаконним, відповідача поновлено на посаді заступника начальника служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, а також стягнуто з позивача на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 59,88-100).

На виконання зазначеного рішення суду позивач видав наказ від 23.07.2015 № 361/6 , згідно якого відповідача ОСОБА_1 було поновлено на роботі у раніше займаній посаді, а також відповідно до п. 5 за вимогою п. 2.3.3 додатку 17 до п. 6.25 Колективного договору ОСОБА_1 запропоновано повернути до бухгалтерії виплачену йому на підставі додатку 17 до п. 6.25 договору одноразову грошову допомогу в зв'язку зі скасуванням наказу від 06.03.2015 № 101/0.

Також в подальшому відповідачу ОСОБА_1 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі визначеному судом (а.с.124-125)

Правовою підставою заявлених позивачем позовних вимог є стаття 1212 ПК України, за приписом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Так, в даному випадку грошова допомога, що є предметом спору, передбачена умовами Колективного договору у випадку звільнення з підприємства із застосуванням п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідач був звільнений із застосуванням п.1 ст.40 КЗпП України, йому була виплачена матеріальна допомога, проте згодом наказ про звільнення був визнаний незаконним та скасований. Разом з тим, як вбачається з судових рішень, підставою скасування наказу стало не безпідставність звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, а порушення встановленої законом процедури звільнення. З матеріалів справи вбачається, що посада, яку обіймав відповідач була скорочена, згодом була введена на виконання рішення суду про поновлення на роботі, а 29.07.2015 позивачем повідомлено профспілкові організації про необхідність скорочення та виключення вказаної посади із штатного розпису (а.с.141-150) .

В силу ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

В даному випадку предметом спору є вихідна допомога при звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України, яка передбачена положеннями чинного трудового законодавства, а саме положеннями ст. 44 КЗпП України, проте положеннями колективного договору визначений інший її розмір, який поліпшує правове становище працівника.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Таким чином, поняття допомога, що міститься в умовах Колективного договору відповідає положенням ст. 44 КЗпП України, відповідно підлягають застосуванню і положення ст.1215 ЦК України, оскільки вона також була надана фізичній особі, як засіб до існування після звільнення за скороченням. А тому доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався на положення ст. 44 КЗпП України та ст. 1215 ЦК України відхиляються колегією суддів, як безпідставні.

Отже, навіть з урахуванням того, що відповідач був поновлений на роботі, наказ про його звільнення був скасований, тобто підстава на якій була виплачена допомога відпала, то вона поверненню не підлягає з огляду на положення ст. 1215 ЦК України. Проте, слід звернути увагу, що вказана допомога має разовий характер.

За наявності підстав для застосування положень ст. 1215 ЦК України, необґрунтованими вбачаються доводи апеляційної скарги щодо безумовного застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції п. 2.3.3 додатку 17 до п. 6.25 Колективного договору, оскільки позивач не посилався на них відхиляються колегією суддів, оскільки межами заявлених вимог є обставини справи, а не певні норми матеріального або договірного права. Суд першої інстанції досліджував умови Колективного договору що регулюють питання виплати та повернення вихідної допомоги, при цьому вірно вказавши, що відповідач не є особою повторно працевлаштованою, а особою поновленою на роботі на раніше займаній посаді, а тому зобов'язання по поверненню коштів у разі виявлення бажання повторного працевлаштування, що передбачено умовами Колективного договору на нього не розповсюджуються.

Отже висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог відповідає обставинам справи.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2015- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: