Справа № 219/1402/16-ц
Провадження № 2/219/1324/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з державного підприємства «Орджонікідзевугілля» на свою користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя, стійкою втратою професійної працездатності в розмірі 25 000 грн., вказуючи, що під час його роботи шахтарем на шахті «Єнакієвська» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» з ним 20.05.2012 року трапився нещасний випадок на виробництві, він отримав важку виробничу травму голови, обличчя, про що роботодавцем були складені акти по формі Н-1 та Н-5 розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом. Вперше висновком МСЕК від 3.09.2012 р. йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% у зв'язку з трудовим каліцтвом. Вказує, що ушкодження його здоровя, пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків, спричиняє йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активне життя. Заподіяння йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності, та розмір моральної шкоди він пов'язує з тим, що за час його роботи у відповідача він зазнав ушкодження здоров'я, а тому відчуває моральні страждання у зв'язку з самим фактом його отримання. Через втрату професійної працездатності в розмірі 25% по причині трудового каліцтва він не мав і не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий заробіток. Вказує, що через втрату працездатності протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими його людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що він внаслідок отриманого ушкодження здоров'я був і зараз є частково обмеженим у спілкуванні з ними. При цьому він переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв'язку з втратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоров'я. Зазначає, що він позбавлений можливості і не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в голові, через що не може нормально спати. Вважає, що ступінь та тривалість ушкодження його здоров'я, внаслідок зазначеного отриманого ним при виконанні трудових обов'язків професійного захворювання, відповідає розміру моральної шкоди, яку він оцінює в 25 000 гр.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом достовірно встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 1.08.2008 року прийнятий до державного підприємства «Орджонікідзевугілля» на посаду гірничого майстра (а.с.8).
Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5, який стався 20.05.2012 року об 11 год. 30 хв. на структурному підрозділі «Шахта «Єнакіївська» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», затвердженого директором СП «Шахта «Єнакіївська» ДП «Орджонікідзевугілля», комісією було встановлено, що 20.05.2012 року в 1-шу зміну начальником дільниці № 70-550 м. Красноногим С.Н. був даний наряд гірничому майстру підземної ділянки ОСОБА_1 здійснювати контроль за виробленими на ділянці роботами та дотриманням техніки безпеки у зміні. При виконанні даного наряду, гірничий майстер підземної ділянки ОСОБА_1 обстежував робочі місця. При переміщенні по уступу № 1 ОСОБА_1 травмував обличчя шматком вугілля, що випав з груди забою, в результаті чого отримав травму правої виличної області обличчя. Причиною нещасного випадку є невиконання ним посадових обовязків, порушення п. 3.1 «Посадової інструкції гірничого майстра підземної ділянки по добуванню вугілля». Комісія зробила висновок, що відповідальною особою за даний нещасний випадок є гірничий майстер підземної ділянки ОСОБА_1, який не виконав посадові обовязки під час виконання наряду, чим порушив п. 3.1 «Посадової інструкції гірничого майстра підземної ділянки по добуванню вугілля» (не піклувався за власну безпеку та здоровя) (а.с.9-10).
Згідно акту про нещасний випадок № 9 від 23.05.2012 року форми Н-1, затвердженого директором СП «Шахта «Єнакіївська» ДП «Орджонікідзевугілля», було встановлено, що причиною нещасного випадку було невиконання посадових обовязків ОСОБА_1, а саме - п. 3.1 «Посадової інструкції гірничого майстра підземної ділянки по добуванню вугілля», в результаті чого він отримав струс головного мозку та рване поранення обличчя (а.с.11-12).
Згідно медичного висновку від 16.07.2012 року обласної клінічної травматологічної лікарні відділення мікрохірургії ока, ОСОБА_1 було поставлено діагноз: часткова атрофія зорового нерву правого ока, рубець повіки справа (наслідок виробничої травми у 2012 році) (а.с.13).
Відповідно до довідки комунальної лікувальної установи профілактичної установи міської лікарні № 7, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні № 2 місцевої лікарні № 7 м. Єнакієве Донецької області з 20.05.2012 року по 1.06.2012 року з приводу струсу головного мозку, забитої рани правої виличної області обличчя (а.с.14).
Згідно магнітно-резонансної томографії головного мозку від 21.06.2012 року обласної клінічної травматологічної лікарні травматології та ортопедії, зроблено висновок, що ОСОБА_1 має одиничний осередок в лівій тім'яній частці (а.с.15).
1.06.2012 року ОСОБА_1 було виписано з травматологічного відділення № 2 місцевої лікарні № 7 м. Єнакієве Донецької області з діагнозом: часткова атрофія зорового нерву правого ока, рубець повіки справа (наслідок виробничої травми у 2012 році) (а.с.16).
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 121883 від 3.09.2012 року, ОСОБА_1 встановлені 25% втрати професійної працездатності. Довідка дійсна до 1.10.2014 року (а.с.17).
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 126667 від 19.11.2014 року ОСОБА_1 встановлені 25% втрати професійної працездатності. Довідка дійсна до 1.12.2016 року (а.с.18).
Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Суд враховує те, що відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.
Положення про те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, підтверджується, зокрема, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначав Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року.
Закон у відповідній редакції передбачав відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, а також у разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати потерпілим професійної працездатності. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13.
Право на отримання позивачем виплати за моральну шкоду настало з дня встановлення йому МСЕК від 3.09.2012 стійкої втрати професійної працездатності 25 % за трудове каліцтво 20 травня 2012 року.
Відтак, до спірних правовідносин суд застосовує норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції станом на момент виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, завданої умовами виробництва, яка не спричинила втрати професійної працездатності.
Однак, із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин в зв'язку із зміною спеціального закону не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання або трудового каліцтва в цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом встановлено, що позивач у звязку з виробничою травмою отримав ушкодження обличчя, струс головного мозку.
Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у звязку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача.
Суд враховує обставини нещасного випадку виробничого характеру, що стався 20 травня 2012 року, характер ушкоджень, які отримав позивач, необхідність лікування та встановлений ступінь втрати професійної працездатності позивача 25 %, причинно-наслідковий звязок між виробничою травмою 20 травня 2012 року та станом здоровя позивача, наслідки тілесних ушкоджень, глибину та тривалість моральних і фізичних страждань позивача, який отримав рвану рану обличчя, повинен був проходити лікування, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд зважає на ступінь і форму вини позивача. Разом з тим, у будь-якому випадку отримана травма виробничого характеру, втрата професійної працездатності спричинили позивачеві певний рівень моральних страждань. Суд зауважує, що визначений законом максимальний розмір виплати відшкодування стосується такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-156цс14.
Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та стягує на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоровя, та судового збору на користь держави, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в розмірі 551 гр. 20 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, задовольнити частково.
Стягнути з державного підприємства «Орджонікідзевугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 гр.
Стягнути з державного підприємства «Орджонікідзевугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 551 гр. 20 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя -

ОСОБА_2