Номер провадження: 22-ц/785/4502/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, за апеляційною скаргою Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20. 04. 2016 р.,

у х в а л и л а:

18. 12. 2014 р. Державний навчальний заклад «Одеський центр професійно - технічної освіти» (далі ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти») звернувся з позовом до ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про виселення з кімнаті № 46 гуртожитку в будинку № 12 по вул. Паустовського в м. Одесі, оскільки відповідачі вселилися в цю кімнату без відповідних правових підстав, не на підставі ордеру, трудові звязки з позивачем відсутні, договір на проживання не укладений, порушують правила користування гуртожитком, не проживають у гуртожитку понад 13 років та здають кімнату в піднайом.

15. 04. 2015 р. ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» у письмовій заяві про уточнення позовних вимог просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 «такими, що втратили право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації м. Одеси, вул. Паустовського, 12 гуртожитку кімн. № 46» з встановленням порядку виконання рішення шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку за місцем реєстрації з посиланням на ст. ст. 71, 72, 116, 127 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та на відсутність у відповідачів документів, які підтверджують законність вселення та проживання в гуртожитку, що трудові звязки у відповідачів з позивачем відсутні, позивач вказує, що відповідачі понад 13 років не проживають у гуртожитку і тому вважає, що вони забезпечені своїм житлом та здають кімнату в піднайом, чим порушуються права інших мешканців, спокій та умови проживання, правила користування гуртожитком, договір на проживання не укладений, а добровільно зняти їх з реєстраційного обліку немає змоги тому, що невідомо де вони проживають.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15. 05. 2015 р. зазначений позов було задоволено і визнано, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 втратили право користування кімнатою № 46 у гуртожитку по вул. Паустовського, 12 в м. Одесі.

07. 08. 2015 р. до суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення з посиланням на те, що вона отримала кімнату у гуртожитку з 1987 р. як молодий спеціаліст після закінчення ОТІХП ім. Ломоносова від заводу «Продмаш» і на підставі ордеру від 25. 10. 1992 р. з донькою проживають у вказаній кімнаті на постійній основі, що підтверджується довідкою № 132/1 від 07. 04. 2014 р. наданою Державним навчальним закладом «Одеський центр професійно - технічної освіти» і в цій кімнаті знаходяться її особисті речі, живі квіти, акт про не проживання був складений у її відсутність, коли вона була на роботі і її робочий день ненормований тому, що вона є регіональним представником відомого туристичного видання «Odessa in your pocket», директором Благодійного фонду «ОСОБА_4 гвардія», членом Національної спілки журналістів, Товариства політвязнів та репресованих, Міжнародного академічного союзу по підтримці науки та кадрів та інших організацій. Вказала, що за житло здійснюється повна оплата, що підтверджується квитанціями, але сусідка ОСОБА_5 та її родичі заявляли про необхідність їх розширення за рахунок її законно отриманої кімнати і попередні протиправні спроби сімї ОСОБА_5 захопити сусідню кімнату на початку 90-х років державні служби знешкодили, і посилалася на те, що за ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків без попереднього надання їм іншого житла.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02. 11. 2015 р. була задоволена заява ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення від 15. 05. 2015 р., яке було скасовано.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20. 04. 2016 р. позовні вимоги ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, були виділені в окреме провадження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20. 04. 2016 р. відмовлено у задоволенні вказаного позову ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» стосовно ОСОБА_2 і відновлено її право шляхом відновлення її реєстрації у кімнаті № 46 у гуртожитку по вул. Паустовського, 12а в м. Одесі.

В апеляційній скарзі навчального закладу «Одеський центр професійно - технічної освіти» ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого і ухвалення нового рішення суду про задоволення позовних вимог.

Зокрема, апеляційна скарга обґрунтовується посиланнями на матеріали справи, не звернення уваги суду на те, що ОСОБА_2 знаходиться у шлюбі з ОСОБА_6, і не довела факт своїх відряджень у звязку з роботою та непостійного характеру своєї відсутності у гуртожитку, що прикладом не проживання відповідачки у спірній кімнаті є і факт ухвалення заочного рішення у справі, на можливість викликати і допитати інших мешканців гуртожитку у звязку з неприйняттям судом пояснень свідка ОСОБА_5 Стверджується, що відповідач не проживає у гуртожитку понад 13 років і тому на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 пояснили, що вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть

використовуватись гуртожитки.

Згідно з п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 03. 06. 1986 р. № 208 гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Статтями 71, 72 ЖК Української РСР встановлено, що при тимчасової відсутності наймача або членів сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За положеннями ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного

приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на

підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них; і за ст. 19 цього Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті; виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно після закінчення у 1987 р. вищого навчального закладу ОТІХП ім. Ломоносова працювала на Одеському виробничому обєднанні «Продмаш» з 08. 09. 1987 р. по 05. 10. 1996 р., спірну кімнату у гуртожитку по вул. Паустовського, 12а на склад сімї 2 осіб себе та доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала на підставі ордеру, що виданий на підставі спільного рішення профкому та адміністрації заводу «Продмаш» від 25. 10. 1992 р.

За довідкою ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» (позивача у справі) від 07. 04. 2014 р. № 132/1, яка була видана до виникнення судового спору між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прописані та проживають в кв. № 46, що складається з 1 кімнати площею 17 кв. м. у будинку № 12-а по вул. Паустовського в м. Одесі.

За довідкою ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» (позивача у справі) від № 142 від 09. 12. 2014 р., яка була складена і надана як доказ позивачем перед поданням первісного позову, ОСОБА_2 займає кімнату № 46 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, 12, вона та її донька ОСОБА_3 у вказаній кімнаті зареєстровані, але не проживають на протязі 13 років, договору на проживання у гуртожитку з позивачем не уклали, ордеру на вселення і проживання у цій кімнаті не має, у трудових відносинах з позивачем не перебувають і ніколи не перебували.

За актом від 11. 12. 2014 р., завіреного директором ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти», в кімнаті № 46 по вул. Паустовського, 12 м. Одеса «зареєстрована ОСОБА_2, але проживає квартирант» (прізвище якого в акті відсутнє).

Фактично обслуговує будинок, отримує плату за проживання в гуртожитку, здійснює функції адміністрації гуртожитку ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти», який є правонаступником Державного закладу «Професійне училище Одеської державної академії холоду», якому згідно свідоцтва про право власності від 05. 08. 2009 р. належить обєкт, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського буд. № 12, що в цілому складається з будівель учбового корпусу літ. «А», загальною площею 2927,5 кв.м., будівлі суспільно-побутового комплексу літ. «Б», загальною площею 2585,5 кв.м., будівлі майстерні літ. «В», загальною площею 2437,3 кв.м., будівлі гуртожитку літ. «Г», загальною площею 7399,2 кв.м., відображений у технічному паспорті від 20.03.2007р.

Судом першої інстанції вивчався оригінал технічного паспорту від 20. 03. 2007р., в якому є посилання на будівлю гуртожитку літ. «Г», загальною площею 7399,2 кв.м., проте відсутній план розміщення на земельній ділянці даних приміщень і в плані відсутнє посилання на будинок під літ. № 12а по вул. Паустовського в м. Одесі.

В той же час позивач не надав до суду жодного документу, який підтверджує право власності позивача на будинок № 12а по вул. Паустовського в м. Одесі, і було встановлено, що поряд з будинком № 12а розташований будинок № 12б, який за твердженням представника позивача не має жодного відношення до їх закладу.

В процесі розгляду справи представник позивача пояснила, що їй невідомо за яких причин гуртожиток, в якому проживає відповідачка, має адресу № 12а, але даний гуртожиток перебуває на балансі закладу.

Між мешканцями гуртожитку, де зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, і позивачем - ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» мають місце спірні питання, в тому числі щодо приватизації житла, що підтверджується наявними у справі копіями звернень/скарг мешканців гуртожитку, в тому числі ОСОБА_2, в різні державні органи та відповідями на них.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і не спростовані сторонами.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На підставі матеріалів справи та викладених правових положень апеляційний суд з урахуванням суперечливого змісту позовних вимог щодо фактичних обставин, доказів та посилань у позові на взаємовиключні правові положення як підставу позову, а також недоведеності фактичних обставин, на які посилався позивач, приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволення вказаного позову ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» та прийшов до висновку про законність вселення та проживання у спірній кімнаті відповідачки, а також не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_5, яка претендує на житлову кімнату відповідача і з якою у ОСОБА_2 існує постійний конфлікт, повязаний з користуванням житловими та допоміжними приміщеннями у гуртожитку, що підтвердила і сама свідок ОСОБА_5

З урахуванням надання самим позивачем до виникнення судового спору вищевказаної довідки про реєстрацію та проживання відповідача у спірній кімнаті апеляційний суд не визнає обґрунтованим твердження позивача про постійне не проживання відповідача у спірній кімнаті з посиланням на наявність у відповідача чоловіка та на можливість допитати з цього питання інших свідків без їх конкретизації і до того ж без заявлення про це клопотання у встановленому законом порядку.

Крім того, апеляційний суд враховує, що положення ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають застосуванню до житлових відносин, які мають місце з мешканцями гуртожитків, а положення ст. ст. 116, 127 ЖК УРСР не є підставами для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку.

Апеляційний суд в контексті заявлених позовних вимог також приймає до уваги і врахування судом першої інстанції висновків, викладених в рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України».

З урахуванням ухваленого у справі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15. 05. 2015 р., яке було підставою для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2, і скасоване ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02. 11. 2015 р., апеляційний суд не бачить підстав і для незгоди з висновком суду першої інстанції щодо відновлення права відповідача шляхом відновлення її реєстрації за адресою спірного житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення зазначеного позову ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» спростовуються матеріалами справи та з урахуванням вищевикладених правових положень свідчать про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення у справі.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ДНЗ «Одеський центр професійно - технічної освіти» про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною житловою кімнатою.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20. 04. 2016 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_8

ОСОБА_9