У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що у 1991 році їй було надано земельну ділянку, площею 0,52 га, під будівництво та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1. У період із 1991 року по 1995 рік вона на вказаній земельній ділянці за свій особистий рахунок побудувала із цегли житловий будинок з підвалом, житловою площею 207 кв. м та гараж, які по периметру земельної ділянки огородила парканом. У 1999 році вказаний вище будинок було введено в експлуатацію, а 14 квітня 2003 року виконкомом Комсомольської районної ради м. Херсона на нього було видано свідоцтво про право власності. У 2004 році відповідач запропонувала переоформити на неї житловий будинок в обмін на повну матеріальну підтримку та довічний догляд. 30 квітня 2004 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 1230. У нотаріуса позивач договір дарування не читала, оскільки є людиною похилого віку і нічого не розуміє, а підписала де їй показали, оскільки повністю довіряла своїй дочці, яка займалась цим питанням. Перший час, після укладання договору дарування, відповідач допомагала їй, прибирала будинок та його подвір'я, прала, готувала їсти, купувала ліки, ходила за продуктами на ринок та взагалі виявляла повагу та чемність до неї. З вересня 2013 року відповідач змінила своє ставлення до неї, ігнорує її присутність у будинку, постійно вчиняє сварки та скандали. Вимагає щоб вона постійно знаходилась у своїй кімнатні і звідти не виходила. Окрім того, ОСОБА_2 повністю перестала дбати про неї, не доглядає та не утримує її, не купує ліки та продукти. У зв'язку із зазначеним діями та поведінкою відповідача, вона зверталась до правоохоронних органів з проханням прийняти міри до своє дочки, проте всі вони виявились безрезультатними. У 2014 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до неї про виселення її із житлового будинку, у задоволенні якого було відмовлено. При цьому суди, виходили із того, що ОСОБА_4 є членом сім'ї власника будинку і має право проживання в ньому. Посилаючись на те, що укладаючи договір дарування вона помилялася щодо природи правочину, маючи на мені укладення договору довічного утримання, позивач просила визнати договір дарування від 30 квітня 2004 року, укладений між нею та ОСОБА_2 недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений 30 квітня 2004 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_6., зареєстрований у реєстрі за № 1230.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Так, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що позивач є людиною похилого віку, яка за станом свого здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги та укладаючи договір дарування вона помилялась щодо правової природи цього правочину, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанціїне дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова