АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1165/16 Головуючий 1 інстанції: Божко В.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.,

при секретарі - Каплоух Н.Б

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив у рахунок виконання основного зобов'язання щодо погашення заборгованості у розмірі 400834,97 грн. за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

За вказаним договором у ПАТ «ДельтаБанк» виникло право вимагати від ОСОБА_1 сплати боргу за кредитним договором № 2006/0808/55-013 від 29 серпня 2008 року укладеним між останнім та ВАТ «Сведбанк» .

29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 2006/0808/55-013, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 21 000,00 дол. з розрахунку 12,50 % річних за користування кредитом на строк з 29.08.2008 по 29.08.2018 рік.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором 29 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №№ 2006/0808/55-013-Z-1, відповідно до якого, іпотекодавці, яким на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, за № 4-514 від 20.05.2008 р. належить квартира, передають у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру НОМЕР_1, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами , внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі від ПАТ «Седбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрованими за №1306, 1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

Узятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 р. виникла заборгованість в сумі 400834,97 грн., яка складається:

-тіло кредиту 365655,56 грн.;

-відсотки за користування кредитними коштами 35176,41 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно з'ясував та встановив дійсні обставини справи, визначився з правовою природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що ці правовідносини регулює.

По справі встановлено, що 29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 2006/0808/55-013, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 21 000,00 дол. з розрахунку 12,50 % річних за користування кредитом на строк з 29.08.2008 по 29.08.2018 рік (а.с.70-75).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань боржником за кредитним договором ОСОБА_1 і ОСОБА_1 з одного боку і Банк - з іншого уклали договір іпотеки № 2006/0808/55-013-Z-1 від 29.08.2008 р. передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру НОМЕР_1, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

18 липня 2011 року до договору про іпотеку № 2006/0808/55-013-Z-1 від 29 серпня 2008 року між тими ж сторонами був укладений договір про внесення змін до кредитного договору № 2006/0808/55-013 від 29.08.2008 р. (а.с.78), у відповідності до якого сторони дійшли згоди щодо повернення іпотекодавцем іпотеко-держателю кредиту у сумі 18063,83 долари США в строк до 29 серпня 2028 року, а також визначились з питанням щодо вартості іпотечного майна, а саме: сторони на дату укладення договору оцінюють предмет іпотеки в 354709,50 грн., що за курсом НБУ на дату укладення еквівалентно 445000 доларів США.

Також сторони домовилися, що передача іпотеко-держателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотеко-держателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Проти вказаних обставин не заперечує представник позивача, тому вони у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Представник позивача вказує, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно умов якого у позивача виникло право вимагати від ОСОБА_1 та ОСОБА_1 сплати боргу за кредитним договором № 2006/0808/55-013 від 29.08.2008 р. та звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись саме на укладення вказаного договору купівлі-продажу представник позивача при зверненні до суду обґрунтовував своє право вимагати від відповідачів сплати боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, не підтверджено повноваження осіб на право звернення до суду з позовом та на право приймати участь у розгляді справи.

Надана позивачем копія договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2012 року між банками та витяг з додатку №1 до договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року (а.с.37-44), належним чином не оформлені, не завірені.

Виписка із договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, нотаріально завірена, але не містить необхідних даних щодо умов, прав та обов'язків учасників договору, що його уклали (а.с.165-166).

З висновком суду щодо необґрунтованості, недоведеності позовних вимог, заявлених Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», судова колегія погоджується у повному обсязі.

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору у випадках, встановлених законом.

На підтвердження того, що позивач є новим кредитором за кредитним договором, а також і іпотечним договором, представник ПАТ «Дельта Банка» надав лише копії договорів, копію договору про відступлення прав вимоги, які належним чином не завірені.

За положеннями ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вимогам ч. 2 ст. 64 ЦПК України передбачається, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, неодноразово заявляв таке клопотання, просив зобов'язати позивача надати оригінали відповідних документів, тим самим підтвердити своє право на звернення до суду.

На виконання вимог ст. 212-214, 315 ЦПК України, судові інстанції, виконуючи процесуальний обов'язок, неодноразово пропонували представнику позивача надати оригінали відповідних документів.

Посилаючись на той факт, що фотокопії усіх договорів завірені представником позивача ОСОБА_4, останній вважав, що їх слід вважати належними доказами (а.с.7-25,27-28).

Фотокопія повного тексту купівлі-продажу прав вимоги (а.с.37-41) взагалі не завірена, за якістю виготовлення є нечитаємою.

За вимогами глави 5 «Докази» Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачається, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Ненадання належних доказів у ході розгляду справи представником позивача судова колегія розцінює як волевиявлення позивача, яке свідчить про відмову від реалізації своїх процесуальних прав.

Приймаючи до уваги, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, на підставі наданих доказів.

Погоджуючись із висновком суду, підстав для задоволення доводів апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду судова колегія не вбачає.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -