Рішення

Іменем України

Справа № 712/11453/15-ц

Провадження 2/712/189/16

07 червня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

при секретарі -Вдовенко О.В.

за участю адвоката - Сергієнко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ " ВТБ Банк " у жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором, в обгрунтування своїх вимог вказував, що відповідно до Договору № 01-02 від 06.03.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 40000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 12,5 % річних, на термін до 05.03.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № 01-02 від 06.03.2008 року між ПАТ " ВТБ Банк" та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 01/2 - П від 06.03.2008 року. Зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином позичальник не виконала, умови кредитування порушує з 2012 року, у зв'язку з чим банком 27.05.2015р. було пред'явлено вимогу дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, однак вказана вимога відповідачами залишена без виконання, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Станом на 20.05.2015 року позичальник має заборгованість - 24892,58 доларів США. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 24892,58доларівСША та судові витрати по оплаті судового збору.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, адвокат Сергієнко О.П. в ході судового розгляду позов не визнала, вказувала, що позичальник порушувала умови кредитування в зв'язку з погіршенням фінансового стану, однак неодноразово зверталась до банку з пропозиція реструктуризації заборгованості.

В судове засідання відповідачі та адвокат не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причини неявки документально не обгрунтували, крім того суд відкладає розгляд справи у межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між ПАТ " ВТБ Банк " та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 01-02 від 06.03.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 40000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 12,5 %річних, на термін до 05.03.2028 року.

Кредит надавався на купівлю квартири АДРЕСА_1, яка позичальником була надана в іпотеку банку з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань.

Також в забезпечення виконання зобов'язання за договором 01-02 від 06.03.2008 року між ПАТ " ВТБ Банк" та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 01/2 - П від 06.03.2008 року, відповідно до п.4 якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником по кредитному зобов'язанню. Відповідно до п.12 договору поруки він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

19.02.2009р. укладений Договір про внесення змін № 01-02/1 до кредитного договору № 01-02 від 06.03.2008р., згідно з яким сторонами затверджений змінений графік погашення кредиту в межах раніше погодженого строку кредитування та відсоткової ставки.

Відповідно до п.8.1 договору від 19.02.2009р. про внесення змін № 01-02/1 до кредитного договору від 06.03.2008 року № 01-02 у разі порушення строків погашення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом позичальник за вимогою банку сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивач є банківською установою та у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, тому позивач мав достатні юридичні підстави та законне право для надання відповідачу кредиту в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст.1054 ЦК України.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168.

Кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, тобто споживачеві лише пропонуються умови, а якщо він не погоджується, може знайти інші, кращі. При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов'язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення штрафних санкцій, пені.

Підписанням кредитного договору, фактом отримання і використання кредиту, частковим його виконанням, підтверджено, що позичальник у повному обсязі ознайомлювались з умовами кредитування в банку і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. Крім того, взаємні права обов'язки сторін та сукупна вартість кредиту детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі від 06.03.2008 року та додатку до нього «Умови надлання кредиту. Супутні витрати».

При укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, відповідачі як позичальник та поручитель могли передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. У відповідачки існувала можливість отримати кредит в національній валюті. Умови кредитного договору, договору поруки погоджувались при укладенні даних правочинів і позичальник та поручитель проти них не заперечували. Отже, такі умови договорів є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. При укладенні спірного правочину не існувало ніяких умов, які б примусили відповідачів прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановлено, що кредитом ОСОБА_3 скористалася, що підтверджено заявою позичальника від 06.03.2008 року та заявою на видачу готівки № 137-4 від 06.03.2008 року, після отримання кредиту відповідачка частково виконала свої обов'язки за кредитним договором, проте з 2012 року позичальником систематично порушуються умови кредитного договору, щодо строків погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник графіку погашення кредиту не дотримується, чим порушує умови кредитування., в зв'язку з чим на підставі ст.1050 ЦК України позивачем 27.05.2015р. пред'явлено вимогу дострокового повернення кредиту та оплати заборгованості за кредитним договором, таке право позивача передбачено також згідно з п.6.3 кредитного договору.

Вимогу від 27.05.2015р. № 8157/1-2.18 про дострокове повернення кредиту відповідачка отримала 09.06.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишила без виконання. Протягом періоду кредитування позичальник неодноразово зверталась до банку з пропозиціями щодо реструктуризації кредитної заборгованості, проте домовленість щодо цього мж сторонами не досягнута.

01.07.2015 року позивачем направлено поручителю ОСОБА_4 лист-вимогу № 5526/1-2.21 в якій було зазначено що станом на 20.05.2015 року за кредитним договором обліковується заборгованість в сумі 24884,75 доларів США, тому банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. Вказану вимогу відповідач отримав 20.07.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишив без виконання.

Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, проте боржник допустив порушення виконання умов кредитного договору щодо належного повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Заборгованість ОСОБА_3 по Кредитному договору згідно з розрахунком банку, з яким погоджується суд, станом на 20.05.2015 року складає 24892,58 доларів США, що еквівалентно на час постановлення рішення 621 816, 64 грн. та складається з 23619,48 доларів США - заборгованості за кредитом, 744,71 дол.США заборгованість за простроченим кредитом за період з 29.12.2012р. по 29.04.2015р., 5,40 дол. США - 3 % річних в зв'язку з простроченням грошового зобов'язання з повернення кредиту, 239,11 дол. США сума простроченої заборговності за відсотками за період з 29.05.2013р. по 08.05.2015р., ; 2,43 дол.США - 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення відсотків; 186,12 дол.США - сума строкової заборгованості нарахованими за відсотками; 95,33 дол.США - пеня нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,1 % за кожен день построчення платежу за період з 29.12.2012р. по 08.05.2015р., в тому числі за рік, що передує зверненню до суду з даним позовом 91 долар США.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України).

Відповідачами не надано суду об'єктивних доказів в підтвердження неправильності розрахунку кредитної заборгованості, за клопотанням ОСОБА_3 судом у лютому 2016 року призначалась судова економічна експертиза в ході розгляду справи, однак експертом висновок не наданий в зв'язку несплатою відповідачкою рахунку за проведення експертизи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його війдповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Встановлено, що протягом періоду кредитування відсоткова ставка та період кредитування не збільшувався укладеною додатковою угодою до кредитного договору. Крім того, відповідно до п.1 договору поруки поручитель взяв на себе зобов'язання поручився перед Банком за виконання Позичальником зобов"язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 01-02 від 06.03.2008р. та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч., що збільшують основне зобов"язання).

Пред'явивши 27.05.2015р. вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, з цією дати підлягає обрахування передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк та в межах даного строку у жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Аналогічна правова позиція надана Верховним Судом України 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14.

Верховний Суд України 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди, зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу (щодо зобов'язань у національній валюті) та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі, відповідають умовам укладених за участю сторін кредитного договору, згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Також до стягнення з відповідачів в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 7935,47 грн. по 3967,73 грн. з кожного, оскільки зазначені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 10, 60,88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 527, 530, 546, 553, 554, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором № 01-02 від 06 березня 2008 року в сумі 24892,58 доларів США, що еквівалентно 621 816, 64 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати 3967,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати 3967,73 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з моменту проголошення, особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутніми під час проголошення рішення - з моменту вручення його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: