Справа № 299/857/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Готра Т.Ю., Джуги С.Д.

за участю секретаря Сочки І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 рок ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезгаданим позовом в якому просила визнати за нею право власності на будівлю гаражу загальною площею 57,2 кв.м., який розташований в смт. Вилок по вул. Тисівська 3, Виноградівського району. Позов обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем був укладений договір позики за яким вона надала відповідачу ОСОБА_3 у власність грошові кошти в розмірі дві тисячі доларів США, які той зобовязався повернути до 1 січня 2016 року, а у випадку неповернення вказаних коштів у зазначений період зобовязується передати у власність позикодавцеві, гараж який належить йому на праві власності. Оскільки відповідач у вказаний термін борг не повернув, просить в рахунок погашення боргу за договором позики визнати за нею право власності на гараж, як це передбачено умовами розписки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав повністю та не заперечує проти задоволення позову.

Рішенням Виноградівського районного суду від 23.05.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду як незаконного та необґрунтованого із ухваленням по справі нового рішення про задоволення її позовних вимоги в повному обсязі. Зазначає, що судом на порушення процесуальних норм не взято до уваги факт визнання позову відповідачем, який на його думку мало безумовний характер. Крім того, на думку апелянта суд на порушення вимог ст. 214 ЦПК України, не правильно вирішив питання про фактичні правовідносини, які випливають із встановлених обставин і відповідно не правильно застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, зокрема, що договір позики укладений між сторонами є договором купівлі-продажу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові ОСОБА_2 виходив із того, що 15.11.2015 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично був укладений договір купівлі-продажу будівлі гаражу, який розташований в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. Відповідно до вказаної розписки, вартість гаражу становить 2000,00 дол. США. Підтвердженням укладення вказаного договору купівлі-продажу на думку суду є написана відповідачем розписка від 15.11.2015 року, в якій обумовлені істотні умови договору, зокрема зазначено, що у разі неповернення боргу до 01.01.2016 року, відповідач ОСОБА_3 зобовязується передати позивачці ОСОБА_2, будівлю гаражу, для чого зобовязується до 15.01.2016 року підготувати всі документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не може колегія суддів виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Саме таким вимогам відповідає розписка написана власноручно відповідачем ОСОБА_3 від 15.11.2015 року, та яка знаходиться у позивача у справі як позикодавця відповідно до якої ОСОБА_3 стверджує, що отримав від громадянки ОСОБА_4 дві тисячі доларів США, які зобовязується повернути до 1 січня 2016 року.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року N 6-50цс16, та від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15 які згідно зі ст. 3607 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже між сторонами виникли правовідносини саме щодо договору позики які врегульовані ст.ст. 1046-1053 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1052 ЦК України виконання договору позики позичальником може забезпечуватися будь-якими припустимими способами забезпечення виконання зобовязань як передбаченими, так і не передбаченими законом про що відповідно зазначатися у договорі.

Як вбачається зі змісту боргової розписки відповідач ОСОБА_3 зобовязується у випадку неповернення коштів в обумовлений в розписці строк передати позивачці ОСОБА_2, будівлю гаражу у власність.

Тобто розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання яке виникло між сторонами, додатково містить і умови забезпечення договору позики які передбачили сторони договору позики, і які відповідають вимогами ст. 1052 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як стверджено матеріалами справи, в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 визнав позов в повному обсязі та не заперечив, щоб згідно до умов договору позики право власності на гараж перейшло ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу по договору позики.

Згідно до розяснень даних у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції: - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Як стверджено матеріалами справи, зокрема випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, будівля гараж загальною площею 57.2 кв.м., що розташований за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Вилок, площа ОСОБА_5, будинок 3/1, зареєстровано як обєкт нерухомості, отже є обєктом цивільного обороту і її власником являється саме відповідач ОСОБА_3

У матеріалах справи відсутні будь які дані, що визнання позову відповідачем ОСОБА_3 суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), в силу чого, колегія суддів приходить висновку, що є всі підстави про задоволення позову у звязку із визнанням позову відповідачем.

З врахуванням вищенаведеного та керуючись ст.ст. 1046-1053 ЦК України, ст.ст. 174, 307, 309, 313-314,316-319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Вилок, вул. Тисівська, 3) право власності на будівлю гаражу, загальною площею 57.2 кв.м., що розташований за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Вилок, площа ОСОБА_5, будинок 3/1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак таке може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: