Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 27.04.1996 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачкою не склалось у звязку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, вважає, що примирення неможливе, тому просить розірвати шлюб. Крім того, вказав, що дитина залишається проживати з відповідачкою, а він бере на себе обовязки в подальшому підтримувати сім»ю по мірі можливостей матеріально, буде брати участь у вихованні та розвитку дитни.

В свою чергу, відповідачка, в порядку ст. 123 ЦПК України звернулася до суду з зустрічним позовом до позивача за первісним позовом, в якому просила суд: ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої зустрічні позовні вимоги, позивачка за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до неї - ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Як зазначає позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2, в позовній заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_1 вказує, що «дитина залишається проживати з відповідачкою, а він бере на себе обовязки в подальшому підтримувати сім»ю по мірі можливостей матеріально, буде брати участь у вихованні та розвитку дитини». У звязку з вказаним твердженням ОСОБА_2 звертає увагу на те, що відповідач за зустрічним позовом протягом довгого часу не виконує належним чином обовязок по утриманню власної дитини, фактично ухиляється від виконання зобовязання з грошового утримання власного сина, участі у його вихованні не приймає.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав первісний позов, з підстав, зазначених в ньому, просив суд його задовольнити, вимоги зустрічного позову визнав частково. Вказав, що на даний час має постійне місце роботи, а саме працює журналістом в редакції журналу «Дивосвіт», отримує постійну заробітну плату в розмірі 1500,00 грн., а отже положення ч.1 ст. 184 СК України, застосовані позивачкою за зустрічним позовом застосуванню не підлягають. Зазначив, що погоджується на стягнення аліментів у частині з усіх видів його заробітку щомісячно. Відносно визначення частини аліментів поклався на розсуд суду.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову не заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 27.04.1996 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано Сонцівською сільською радою Старобешівського району у Донецькій області, актовий запис № 2. (а.с. 6 - копія свідоцтва про шлюб).

Від даного шлюбу у подружжя народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с. 23 - копія свідоцтва про народження).

Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач за первісним позовом наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка за первісним позовом не заперечує, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому первісний позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Як вбачається з зустрічних вимог позивачки за зустрічним позовом, остання просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відбите і в національному законодавстві.

Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, вказуючи про те, що про постійне чи тимчасове місце роботи відповідача за зустрічним позовом їй не відомо, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від виконання своїх батьківських обовязків ухиляється.

Згідно із ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства.

Проте, як вбачається з довідки № 19/09 від 19.09.2016 р., ОСОБА_1 працює журналістом в редакції журналу «Дивосвіт», отримує постійну заробітну плату в розмірі 1500,00 грн., а отже положення ч.1 ст. 184 СК України, в даному випадку не застосовуються.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини.

Оскільки відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від виконання своїх батьківських обовязків ухиляється, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Виходячи з наведеного, розмір аліментів визначається судом в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача за зустрічним позовом щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів із відповідача, починаючи з 11 серпня 2016 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд не присуджує з відповідачки за первісним позовом понесені позивачем судові витрати, оскільки позивач за первісним позовом в судовому засіданні просив не стягувати судові витрати.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 141, 150, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 81, 88, 130, 208, 209, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 27.04.1996 року Сонцівською сільською радою Старобешівського району Донецької області (актовий запис № 2) - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користьОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: