РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/1944/16-ц

пр. № 2/759/2252/16

23 червня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретарів судового засідання Скляренко В.В., Борисенко А.М., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, посилаючись на те, що з 17.08.2008 року по 31.05.2012 року працювала в Державному вищому навчальному закладі «Українська академія бізнесу та підприємництва» на посаді викладача, 31.05.2012 року була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

При звільнені їй не було виплачено заробітну плату за період з 01.06.2011 року по 31.05.2012 року у сумі 26780,25 грн.

Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2015 року, стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Українська академія бізнесу та підприємництва» нараховану але не виплачену заробітну плату за період з 01.06.2011 року по 31.05.2012 року у сумі 26780,25 грн.

За поданням ВДВС Святошинського районного суду м. Києва, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року, замінено сторону боржника з Державного вищого навчального закладу «Українська академія бізнесу та підприємництва» на Державний вищий навчальний заклад «Київський університет управління та підприємництва».

Як стверджує позивача, заборгованість за судовим наказом не оплачена.

Посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 196007,50 грн. згідно наданого до суду розрахунку.

У судовому засіданні 23.06.2016 року, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача до суду двічі не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та його представника та відповідно до ст.ст. 169, 224-228 ЦПК України, заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач з 17.08.2008 року по 31.05.2012 року працювала в Державному вищому навчальному закладі «Українська академія бізнесу та підприємництва» на посаді викладача, 31.05.2012 року була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників (а.с. 3, 4).

Як вбачається з довідки № 66/б від 23.06.2012 року, виданої Державним вищим навчальним закладом «Українська академія бізнесу та підприємництва», ОСОБА_1, заборгованість по заробітній платі становить 26780,25 грн. за період з червня 2011 року по травень 2012 року (а.с. 5).

Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2015 року, стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Українська академія бізнесу та підприємництва» нараховану але не виплачену заробітну плату за період з 01.06.2011 року по 31.05.2012 року у сумі 26780,25 грн. (а.с. 6-7).

За поданням ВДВС, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року, замінено сторону боржника з Державного вищого навчального закладу «Українська академія бізнесу та підприємництва» на Державний вищий навчальний заклад «Київський університет управління та підприємництва» (а.с. 8-9).

Судом встановлено, що на день звільнення - 30.05.2012 року у в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, з позивачем не було проведено кінцевий розрахунок із заробітної плати.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 196007,50 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати розрахованого за період з 01.06.2012 року по 08.02.2016 року, середньоденний заробіток, згідно проведеного позивачем розрахунку становить 211,90 грн.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (у справі №6-144ц13), не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачу ОСОБА_1 яка звільнена з 30.05.2012 року, не було виплачено заробітної плати, яка зазначена в довідці про доходи в повному обсязі в сумі 26780,25 грн., та як стверджує позивач на момент подачі до суду не було проведено оплати. Двома останніми календарними місяцями роботи є травень 2012 року, в якому було 20 робочих днів, та квітень 2012 року, в якому було 20 робочих днів. З довідки № 66/б від 23.06.2012 року, виданої Державним вищим навчальним закладом «Українська академія бізнесу та підприємництва», вбачається, що за травень 2012 року та квітень 2012 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 6574,89 грн. та 1901,19 грн. (а.с.5), а всього за два місяці, нараховано до виплати 8476,08 грн. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становила 211,90 грн. (8476,08 грн. : 40 днів).

Час вимушеного прогулу відповідно до матеріалів справи та в заявлених межах позивачем, становить з 01.06.2012 року (наступний після звільнення день) по 08.02.2016 року (заявлені межі), кількість робочих днів за визначений період часу складає 925 день, а отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає сплаті позивачу становить 196007,50 грн. (211,90 грн. х 925днів).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положенням законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 196007,50 грн., який розраховано за 925 робочих дні, за період з 01.06.2012 року по 08.02.2016 року, з урахуванням середньоденного заробітку, визначеного, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці, що складає 211,90 грн., - оскільки судом встановлено порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України щодо виплати позивачу всіх належних їй сум при звільненні, що підтверджено судовим наказом від 02.02.2015 року, відповідно до якого з ДВНЗ «Українська академія бізнесу та підприємництва», правонаступником якого є відповідач в даному спорі, стягнуто на користь позивача нараховану але не невиплачену заробітну плату в сумі 26780,25 грн., свідчать про порушення відповідачем вимог статей 116, 117 КЗпП України та про правомірність вимог позивача щодо виплати їй середнього заробітку за період затримки, з 01.06.2012 року по 08.02.2016 року.

З огляду на викладене, встановивши порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України в частині проведення всіх належних позивачу виплат в день її звільнення, та ураховуючи невиконання таких вимог закону на підставі судового наказу про примусове стягнення зазначеної заборгованості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2012 року по 08.02.2016 року в розмірі 196007,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Таким чином встановлено, що позивача при подачі до суду позову, було звільнено від сплати судового збору.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» (м. Київ, вул. Глазунова, 2/4, ) на користь ОСОБА_1, (ІПН:НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з 01.06.2012 року по 08.02.2016 року у розмірі 196007,50 грн.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» (м. Київ, вул. Глазунова, 2/4 ) на користь держави судові витрати по справі в сумі 1960,08 грн. (отримувач: УДКСУ у Святошинському районі м. Києва, , банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, рахунок: 0009, МФО 820019, код платежу: 22030001, призначення платежу: 22030001; 050; «Судовий збір», Святошинський р/с, 02896733.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник