Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцям: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

На обґрунтування позову зазначало, що між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 03 вересня 2007 року № 2007/24-24/166, згідно з умовами якого ОСОБА_5 відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 200 тис. доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту - 02 вересня 2017 року, зі сплатою 13,5 % річних. У подальшому відсоток річних був збільшений до 14,3.

У якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором 03 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_5, ОСОБА_4, з іншої сторони, укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавці надали в іпотеку банку вказану вище земельну ділянку, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Свої зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії АКБ СР «Укрсоцбанк» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 кредит у розмірі 200 тис. доларів США. Позичальник умови укладеного договору не виконував у визначені строки, у зв'язку з чим станом на 24 червня 2014 року утворилася заборгованість зі сплати тіла кредиту, процентів за користування грошима та нарахованих штрафних санкцій у загальній сумі 3 903 970 грн 72 коп.

Приймаючи до уваги, що у позичальника відсутні грошові кошти, необхідні для погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просив звернути стягнення на іпотечне майно, шляхом визнання за товариством права власності на нього.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для звернення стягнення на іпотечне майно відсутні, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року іпотечний договір, укладений 03 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_5, ОСОБА_4, з іншої сторони, розірваний, отже зобов'язання сторін за цим договором припинені.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав наступне.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не була доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 30 ЦПК України визначено, що сторонами у справі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Суд за клопотанням позивача, не зупиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч. 1 ст. 33 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 03 вересня 2007 року № 2007/24-24/166, згідно з умовами якого ОСОБА_5 відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 200 тис. доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту - 02 вересня 2017 року, зі сплатою 13,5 % річних. У подальшому відсоток річних був збільшений до 14,3.

У якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором 03 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_5, ОСОБА_4, з іншої сторони, укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці надали в іпотеку земельну ділянку, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Свої зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії АКБ СР «Укрсоцбанк» виконав в повному обсязі, позичальник умови укладеного договору не виконував у визначені строки, у зв'язку з чим станом на 24 червня 2014 року виникла заборгованість зі сплати тіла кредиту, процентів за користування грошима та нарахованих штрафних санкцій у загальному розмірі 3 903 970 грн 72 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року іпотечний договір, укладений 03 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_5 і ОСОБА_4, з іншої сторони, розірваний, зобов'язання сторін за цим договором припинені.

Апеляційним судом установлено, що земельна ділянка АДРЕСА_2 і належала іпотекодавцям: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, була продана ними 19 серпня 2014 року ОСОБА_6 Право власності на цю земельну ділянку зареєстроване за покупцем у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 серпня 2014 року.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», не встановив власника земельної ділянки та належного відповідача у справі, який має відповідати за цим позовом, розглянув справу за участю ОСОБА_4, ОСОБА_5, які не є належними відповідачами у справі, оскільки на час звернення позивача до суду вони не були власниками спірної земельної ділянки.

За таких обставин апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове про відмову в позові. При цьому апеляційний суд зазначав, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом за захистом своїх майнових прав, зазначивши належних відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова