АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1233/16 Справа № 204/5266/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Деркач Н.М., Пономарь З.М.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року по справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ЖБК № 118 «Ореол» заборгованість із оплати за житлово-комунальні послуги в сумі 13685,72 грн., витрати на правову допомогу в сумі 177,8 грн. та судовий збір в сумі 243,6 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що ним надаються житлово-комунальні послуги мешканцям будинку № 13-а по вул. Суворова в м. Дніпропетровську, в тому числі й відповідачу. Заборгованість члена ЖБК ОСОБА_2 станом на 01.01.2007 року складає 13685,72 грн. У тривалості часу це становить 6 років. За період із 01.01.2007 року по 01.07.2014 року відповідачем було сплачено 9272,21 грн., хоча за весь цей час відповідачу надавалися послуги стосовно утримання будинку та прибудинкової території. Оскільки у ЖБК не має у штаті юриста, кооператив був вимушений звернутися за юридичною допомогою для представництва інтересів у суді, у звязку із чим, позивачем були понесені витрати на правову допомогу.

Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути із ОСОБА_2 на користь кооперативу заборгованість із оплати за житлово-комунальні послуги за період із 01 квітня 2007 року по 01 квітня 2015 року в сумі 15520,45 грн., витрати на правову допомогу в сумі 13420 грн. та судовий збір в сумі 243,6 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ЖБК № 118 «Ореол» заборгованість із оплати за житлово-комунальні послуги за період із 22 липня 2011 року по 01 квітня 2015 року в сумі 7774 грн. 63 коп., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. та судовий збір в сумі 243, 6 грн., а всього 11018 грн. 23 коп.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року зазначено за які саме види послуг стягнуто суму заборгованості із відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і не врахування обставин у справі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і не врахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи частково позов суд виходив із того, що між Житлово-будівельним кооперативом № 118 «Ореол» (далі кооператив) та ОСОБА_2 договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався. Тому, правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та нормами цивільного, житлового кодексів України.

Стаття 20 зазначеного Закону, вказує на те, що споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані оплачувати послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України строки оплати встановлено - щомісячно.

Із розрахунку заборгованості по оплаті комунальних послуг та витрат на утримання будинку члена ЖБК ОСОБА_2, наданого до суду позивачем, заборгованість вказана станом на 01.04.2015 року та складає 15520,45 грн. У тривалості часу це становить більше 7 років. За період із 01.01.2007 року по 01.04.2015 року відповідачем були частково оплачені комунальні послуги. Хоча за весь цей час відповідачу надавалися послуги стосовно утримання будинку та прибудинкової території у повному обсязі.

Відповідно довідки про склад родини від 15.07.2014 року № 51 за адресою: АДРЕСА_1, мешкає та зареєстрована 1 (одна) особа - ОСОБА_2 (т.1 а.с.18).

На звернення та прохання правління ЖБК відповідач ігнорує та не сплачує борг за комунальні послуги.

До вказаних правовідносин сторін суд застосував положення ст. 1, ст.13, ч. 2 ст. 14, п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 526, 615, ч. 1 ст. 625 ЦК України, ст. 68 ЖК України.

Судом встановлено, що відповідач отримувала від позивача житлово-комунальні послуги із утримання прибудинкової території і у зв'язку з несплатою за ці послуги вона має заборгованість за період із 01 квітня 2007 року по 01 квітня 2015 року в сумі 15520 грн. 45 коп.

Проте, відповідач не згодна із сумою заборгованості, не згодна з витратами, які понесені ЖБК на потреби, з якими вона не згодна, а також, вказала, що їй не нараховують пільги та позивачем пропущений строк звернення до суду.

До вказаних правовідносин суд також застосував приписи ст. 10, ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України, а також положення про позовну давність, відповідно до вимог ст. 256, 257, ч.1 ст.261, ч. 1 ст. 264, ч. 4,5 ст. 267 ЦК України.

Суд врахував, що відповідач та її представники просили застосувати строк позовної давності, а тому суд вважав, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом.

Представники позивача вказували, що відповідач сплачувала деякі суми на погашення заборгованості, у зв'язку з чим, наявне переривання строків позовної давності.

Разом із тим, відповідач та її представники в судовому засіданні вказали, що суми сплачені нею на користь позивача - це поточні оплати житлово-комунальних послуг в розмірі, який вона визнає, і ці оплати не є оплатою боргу. Інші платежі завищені та стороною не визнаються.

З урахуванням встановленого, суд вважав, що посилання представниками позивача на дію положень ч. 1 ст. 264 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідачем не вчинялися дії, що свідчили би про визнання нею свого боргу. Тому, позовні вимоги за період із 01 липня 2007 року по 21 липня 2011 року включно суд не задовольнив у зв'язку із спливом позовної давності.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_2 на користь ЖБК № 118 «Ореол» заборгованості із оплати за житлово-комунальні послуги за період із 22 липня 2011 року по 01 квітня 2015 року суд задовольнив, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 22 липня 2014 року.

Посилання відповідача та її представників на те, що вони не згідні з витратами ЖБК суд вважав необґрунтованими та безпідставними.

Суд зазначив, що ЖБК №118 «Ореол» був утворений 22 вересня 1965 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЖК України, житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Згідно Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів Української РСР № 163 від 22.08.1991 року, за рішенням загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу можуть утворюватися спеціальні фонди на цілі, що відповідають завданням кооперативу (на благоустрій території, культурно-масову роботу серед членів кооперативу і членів їх сімей, преміювання членів правління, ревізійної комісії, та інших членів кооперативу).

Так, всі витрати, з якими не погоджується відповідач, були узгоджені та прийняті на загальних зборах членів ЖБК № 118 «Ореол», що підтверджується протоколами, складеними за результатами зборів членів кооперативу, які долучені до матеріалів справи.

Тому, заперечення відповідача та її представників в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Що стосується тверджень відповідача та її представників про те, що їй не нараховували пільги, то суд їх також вважав безпідставними, оскільки відповідачу нараховувалися пільги та субсидії, що підтверджується листами Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 05.07.2011 року за № 2166 та від 25.07.2014 року за № 1995(т.1 а.с.40,130) та розрахунком заборгованості, в якому зазначено про нараховані відповідачу субсидії.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважав необхідним стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість із оплати за житлово-комунальні послуги за період із 22 липня 2011 року по 01 квітня 2015 року в сумі 7774 грн. 63 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи відносяться витрати на правову допомогу. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд зазначив, що 06 квітня 2015 року між позивачем та Адвокатським обєднанням «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» був укладений Договір про надання правової допомоги № 173 в рамках даної справи (т.1 а.с.106), на виконання якого позивачем було перераховано в рахунок виконання договору 13420 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 117 від 10.04.2015 року (т.2 а.с.114).

Разом із тим, згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Проте, ані позивач ані його представники не надали суду належних доказів, у встановленому законом порядку, щодо відпрацьованих годин особами, які надавали правову допомогу.

В журналі судового засідання зафіксовано, що представники Адвокатського обєднання «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» вступили в розгляд справи у квітні 2015 року, як представники позивача. За цей час, вони приймали участь у судових засіданнях, які були призначені на 20 квітня 2015 року, на 04 червня 2015 року, на 01 липня 2015 року, на 30 липня 2015 року, на 24 вересня 2015 року, на 13 жовтня 2015 року та на 20 листопада 2015 року, тобто у семи судових засіданнях. У судове засідання 18 листопада 2015 року вони не зявилися. Тому суд вважав значно завищеними та невиправданими заявлені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 13420 грн., оскільки вказане об'єднання приймає участь у справі тільки із квітня 2015 року.

Але, з урахуванням прийняття Адвокатським обєднанням «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» участі в семи судових засіданнях з розгляду даної справи, з урахуванням розумності та справедливості, суд вважав можливим відшкодувати позивачу частково понесені ним витрати на правову допомогу та стягнути із відповідача на користь ЖБК № 118 «Ореол» витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не правильно застосував вимоги законодавства щодо позовної давності, та не врахував, що наявні докази про переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В порядку ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідач стверджувала, що грошові суми сплачені нею на користь позивача - це поточні платежі житлово-комунальних послуг у розмірі, який вона визнає, і ці платежі не є погашенням боргу.

Її доводи в цій частині підтверджуються заявами про невизнання тарифів, встановлених кооперативом, та запереченнями щодо суми заборгованості.

Отже, із урахуванням того, що відсутні докази про погашення відповідачем раніше нарахованої їй суми боргу, а такими доказами не може бути погашення поточної заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що посилання позивача на застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідачем не вчинялися дії, що свідчили би про визнання нею свого боргу. Тому, стягнення суми боргу із відповідача лише за період із 22 липня 2011 року є правильним і таким, що не суперечить вимогам законодавства та наявним у матеріалах справи доказам.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд при стягненні суми боргу не врахував наявність у неї прав на субсидію, а витрати за послуги перевищують тарифи, також стягнуті витрати на правову допомогу нічим не підтверджені.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЖК України, житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Також його діяльність регулюється і Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів Української РСР № 163 від 22.08.1991 року. ЖБК № 118 «Ореол» має свій статут та пройшов державну реєстрацію (т.1 а.с.6-16).

Види витрат на утримання будинку та прибудинкової території, з якими не погоджується відповідач, були узгоджені та прийняті на загальних зборах членів ЖБК № 118 «Ореол», що підтверджується протоколами, складеними за результатами зборів членів кооперативу, які долучені до матеріалів справи (т.1 а.с.112-113, 133-140,196-216,222-231). Ці письмові докази не спростовані відповідачем, відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ч.2 ст.27, ч.1,2 ст.60 ЦПК України.

Також безпідставними є твердження відповідача про те, що їй не нараховували пільги, оскільки про нараховувалися пільг та субсидій, свідчать листи Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 05.07.2011 року за № 2166 та від 25.07.2014 року за № 1995(т.1 а.с.40,130), а також розрахунок заборгованості, в якому зазначено про нараховані відповідачу субсидії.

Стягнення судових витрат, понесених позивачем, не суперечить вимогам п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, оскільки наявні докази про те, що 06 квітня 2015 року між позивачем та Адвокатським обєднанням «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» був укладений Договір про надання правової допомоги № 173 у цій справі (т.1 а.с.106), на виконання якого позивачем було перераховано в рахунок виконання договору 13420 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 117 від 10.04.2015 року (т.2 а.с.114).

Тому суд, врахувавши положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», дані журналів судового засідання, щодо участі у семи судових засіданнях представників Адвокатського обєднання «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» та межі наданої ними правової допомоги, обґрунтовано вважав значно завищеними та невиправданими заявлені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 13420 грн.

Із урахуванням цього, а також розумності та справедливості, суд відшкодував позивачу частково понесені ним витрати на правову допомогу та стягнув із відповідача на користь ЖБК № 118 «Ореол» витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., що не суперечить вимогам ст. 84, 88 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: