АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

22 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства «ФАРММАРКЕТ», в інтересах якого діє Скляр Костянтин Анатолійович,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ФАРММАРКЕТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час затримки виплати заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_2, посилаючись на те, що під час її звільненні не було проведено повного розрахунку, звернулася в суд з позовом до ПП «ФАРММАРКЕТ», та з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 106 785,71 грн., компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати доходів у сумі 33 292, 56 грн., вихідну допомогу в сумі 19 500, 00 грн., що разом складає 159 578, 27 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «ФАРММАРКЕТ» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 6 662,27 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 36 989,90 грн., що разом складає 43 652 грн. 17 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на те, що рішення є необґрунтованим, а обставини наведені в ньому не підтверджені належними доказами.

Зазначав, що факт повного розрахунку з позивачем підтверджується наданими до суду відомостями на виплату грошей за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року.

Вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обов'язку відповідача довести справжність підпису ОСОБА_2 у відомостях на виплату заробітної плати, оскільки саме позивач, у випадку наявності спору щодо її підпису повинна була заявити клопотання про призначення експертизи.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ПП «ФАРММАРКЕТ» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом № 614-к від 13.08. 2014 року ОСОБА_2 звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суд з позовом до ПП «ФАРММАРКЕТ» про стягнення заробітної плати, позивач вказувала, що не отримала заробітну плату за період з 01.06.2014 року по 13.08.2014 року.

Заперечуючи проти позову, відповідачем було надано до суду відомості на виплату заробітної плати за період з квітня по липень 2014 року.

Факт отримання заробітної плати за період з квітня 2014 року по червень 2014 року позивачем визнано. Разом з цим, позивачка не визнала факт отримання нею заробітної плати за період з 01.06.2014 року по 13.08.2014 року, а також належність їй підписів у наданих суду відповідачем відомостях про виплату грошей за № 30, 31, 32.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні, дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними відомостей на виплату грошей № 30, 31 за червень та липень 2014 року ОСОБА_2 належала до виплати заробітна плата в розмірі по 2 458, 20 грн., а за даними відомості на виплату грошей № 32 до виплати належала заробітна плата в розмірі 1 745, 87 грн., тобто загальна сума, що не була виплачена на момент звільнення ОСОБА_2 складає 6 662, 27 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів на спростування доводів позивача щодо отримання позивачкою заробітної плати в повному обсязі з посиланням на відомості про виплату заробітної плати, в яких міститься підпис позивача.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Разом з цим, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 року установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відтак, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Тобто, у трудових відносинах (з урахуванням вимог ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60 ЦПК України) обов'язок доказування відсутності вини покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції роз'яснювалось, що обставини належності чи неналежності позивачу підписів у відомостях про отримання заробітної плати підлягають перевірці шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідач скористався процесуальними правами на власний розсуд, не надав суду доказів на спростування заперечень позивача, щодо належності їй підписів у відомостях на виплату грошей. В суді першої інстанції представником відповідача заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи від якого в подальшому він відмовився.

В судовому засіданні апеляційного суду, на спростування доводів апеляційної скарги, щодо виплати заробітної плати в повному обсязі з посиланням на підписи позивача у відомостях про виплату заробітної плати № 30, 31, 32, ОСОБА_2 заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача при вирішенні вказаного клопотання покладався на розсуд суду.

У зв'язку з заявленим клопотанням у судовому засіданні оголошено перерву для надання відповідачем оригіналів документів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.

В судове засідання 26.01.2016 та 09.02.2016 відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, оригінали документів необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи не надав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року задоволено клопотання позивача про витребування оригіналів документів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи та зобов'язано Приватне підприємство «ФАРММАРКЕТ» надати до суду оригінал Відомості на виплату грошей № 30 за червень 2014 року, оригінал Відомості на виплату грошей № 31 за липень 2014 року, оригінал Відомості на виплату грошей № 32 за серпень 2014 року, протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали. Зазначену копію ухвали отримано уповноваженою особою Волошин 26.02.2016, однак вимоги у зазначений строк не виконано.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ухиляється від подання оригіналів документів без яких експертизу провести неможливо.

Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання документів, без яких провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого необхідно проведення експертизи, або відмовити у його визнанні.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт повного розрахунку з позивачем при звільненні відповідачем не доведено.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ФАРММАРКЕТ», в інтересах якого діє СклярКостянтин Анатолійович, - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді

Справа № 752/21858/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2418/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.