Справа № 752/2320/16-ц
Провадження № 2/752/2619/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05 жовтня 2015 року в усній формі було укладено договір-доручення між сторонами у справі. Факт укладення цього договору був посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мартищук О.Я. і зареєстрований в реєстру за № 1546 під час посвідчення довіреності від 05 жовтня 2015 року, яка була надана ОСОБА_2 на представництво його інтересів позивачем.

Позивач зазначає, що істотними умовами укладеного між сторонами договору-доручення від 05.10.2015 р. був строк його дії на 3 (три) роки до 05 жовтня 2018 року та виплата винагороди за виконання покладених обов'язків, які ОСОБА_1 доручав ОСОБА_2 На думку позивача, обіцянка винагороди була публічною і була сповіщена під час особистого спілкування ОСОБА_2 із колом осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яке відбувалось за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_2 було сповіщено об'єм роботи, яку він доручав ОСОБА_1, як повіреному, з метою виконання покладених на ОСОБА_1 обов'язків.

Відповідно до даного ОСОБА_2 доручення ОСОБА_1 були виконані наступні юридично значимі дії, розмір винагороди за які були узгоджені з ОСОБА_2 при укладенні договору-доручення.

Остаточно визначений розмір винагороди, який підлягав виплаті з боку відповідача на адресу позивача за надані послуги з виконання доручення відповідно до договору - доручення від 05.10.2015 р. було повідомлено в листі - вимозі від 01.02.2016 р., який було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою фактичного проживання ОСОБА_2 05 лютого 2016 року відповідач особисто отримав лист - вимогу про виплату позивачу негайно, але пізніше 07.02.2016 р., належної суми винагороди за виконане доручення ОСОБА_2 готівковим розрахунком за місцем проживання позивача за послуги, розмір плати за які було попередньо погоджено, на загальну суму 40 948,83 грн., а також за послуги, вартість яких визначена відповідно до звичайних цін на такі послуги, на загальну суму 3 100 грн., а разом винагороду у сумі 44 048,83 грн.

Оскільки відповідачем були проігноровані листи-вимоги, які були відправлені позивачем рекомендованими листами з повідомленням про вручення, та отримані ОСОБА_2 за місце його фактичного проживання, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти належної суми винагороди за виконане доручення згідно договору доручення від 05.10.2015 р. у розмірі 44 048,83 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши про їх безпідставність.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто, або у випадках, встановлених договором, покласти виконання договору на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мартищук О.Я. посвідчена довіреність, зареєстрована в реєстрі за № 1546, за змістом якої ОСОБА_2 уповноважував ОСОБА_1 бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в державній реєстраційній службі, органах юстиції, в органах внутрішніх справ, органах прокуратури, Державній прикордонній службі України, Службі безпеки України, в міграційній службі, в органах Держкомзему перед будь-якими фізичними та юридичними особами, при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться відповідача, а також вести його справи в усіх судах, передбачених законом України «Про судоустрій та статус суддів», бути його представником у відповідному відділі державної виконавчої служби з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень, одержання присудженого майна або грошей, в банківських установах при здачі чи отриманні належних йому будь-яких документів в передбаченому чинним законодавством України порядку, при вирішенні будь-яких питань, що його стосуватимуться. (а.с. 10)

Для цього відповідач надав позивачу право представляти його інтереси з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності з усіма необхідними повноваженнями, зокрема органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, в органах нотаріату (у приватних та/або державних нотаріусів) вести від його імені переговори з будь-яких питань, що його стосуватимуться, подавати необхідні довідки та інші документи, в тому числі заяви від його імені, якщо подання їх буде необхідним, одержувати необхідні довідки та інші документи, в тому числі рішення, ухвали суду, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, отримувати документи, видані на його ім'я, розписуватись за нього на документах, сплачувати необхідні платежі, а також виконувати інші дії та формальності, пов'язані з даною довіреністю тощо.

Довіреність видана без права передовіри повноважень іншим особам, строком на три роки і зберігала чинність до 05 жовтня 2018 року.

04 грудня 2015 року приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. засвідчив справжність підпису ОСОБА_2 на заяві, згідно якої відповідач скасував довіреність на право представництва та ведення справ у суді, посвідчену приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. від його імені на ім'я ОСОБА_1, 05.10.2015 р. за реєстровим № 1546 (бланк серії НАО 304881). (а.с. 11)

Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що 05.10.2015 р. в усній формі було укладено договір-доручення між сторонами у справі, а факт укладення цього договору був посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. під час посвідчення довіреності від 05.10.2015 р.

Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

У відповідності до ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

З наявних в матеріалах справи доказів чітко вбачається, що ОСОБА_1, згідно з виданою йому ОСОБА_2 нотаріально посвідченою довіреністю від 05.10.2015 року, мав представляти інтереси останнього.

Повірений, згідно ст.1006 ЦК України, зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню(ч. 1 ст. 61 цього Кодексу).

Позивач зазначає, що істотною умовою укладеного між сторонами договору-доручення від 05.10.2015 р. була, зокрема виплата винагороди за виконання покладених обов'язків, які ОСОБА_1 доручав ОСОБА_2 При цьому, обіцянка винагороди була публічною і була сповіщена під час особистого спілкування ОСОБА_2 із колом осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яке відбувалось за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_1.

Таким чином, на підтвердження своїх доводів позивач посилається на покази свідків та письмові докази.

Відповідач заперечує зазначений факт, а також вважає, що свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є зацікавленими особами, оскільки в провадженні Верховинського районного суд Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми і розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідно, ОСОБА_6 є позивачем у даній справі, а свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вже опитувалися в якості свідків в судовому засіданні у вказаній справі.

Разом з тим, текст довіреності, посвідченої 05.10.2015 р. приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я., не містить умови винагороди.

Нормами ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У ст. 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які були допитані в судовому засіданні, суд оцінює критично та вважає, що їх неможна вважати належним та допустимим доказом, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами справи, є такими, що не можуть бути покладені у основу рішення.

Частиною 2 статті 1008 ЦК України визначено, що довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі.

Судом достовірно встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір доручення, який за своєю суттю має особисто-довірчий характер взаємовідносин і сторонами за даним договором є повірений і довіритель, а не кредитор та боржник. Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що у правовідносинах, які виникли між сторонами ОСОБА_2 має сплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти у рахунок погашення платежів на підставі існуючих зобов'язань.

Таким чином, на думку суду, представництво інтересів ОСОБА_2 представником ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю від 05.10.2015 року не створює виникнення прав у позивача вимагати оплати за таке представництво.(а.с. 10)

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1000, 1003, 1004, 1006 ЦК України, ст.ст. 12, 30, 60, 212, 213 та 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: