Ухвала

іменем україни

18 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Ганна Василівна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину, за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу КорпалоГ.В., ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що досудовим слідством у кримінальній справі, порушеній прокуратурою Львівської області за ознаками злочинів передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, було встановлено, що службові особи Брюховицької селищної ради, зловживаючи службовим становищем, 27 жовтня 2005 року видали на ім'я ОСОБА_4 державний акт НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1. У державному акті зазначено, що він виданий на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514, хоча зазначене рішення селищною радою не приймалося. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2005 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 вищезазначену земельну ділянку.

З огляду на зазначене, прокурор просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України,дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог заступника прокурора Львівської області.

Крім того, правильними є висновки судів, і про те, що позивач не був стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому обраний прокурором спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та характеру правовідносин, які виникли між сторонами, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки якщо майно вибуло поза волею власника, то власник має право на застосування такого способу судового захисту як витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, проте такі вимоги не заявлялися.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана