печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі- Костишин Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про розірвання договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

23.06.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір фінансового лізингу № 00109 від 24.12.2014 року та стягнути з відповідача на його користь сплачені за вказаним договором грошові кошти в розмірі 15100 грн., інфляційних втрат в розмірі 7701 грн., три проценти річних в розмірі 218,24 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 24.12.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 00109, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Daewoo Gentra Comfort» вартістю 151000 грн. та передати предмет лізингу у користування позивача на строк та на умовах, передбачених цим договором. На виконання умов договору позивач сплатив адміністративний платіж у розмірі 15100 грн. В подальшому позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання відповідних рахунків та квитанцій для проведення сплати всієї суми авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу. Однак, в порушення умов п. п. 8.5, 8.6 ст.8 вказаного договору, відповідач не надав позивачу жодного рахунку (квитанції) на оплату авансового платежу. Оскільки відповідачем в односторонньому порядку істотно порушено договір, просить розірвати договір фінансового лізингу № 00109 від 24.12.2014 року та повернути йому сплачені грошові кошти у розмірі 15100 грн. та стягнути штрафні санкції у розмірі 7919,24 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. За вказаних обставин, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, причини неявки представника не повідомив. Направив суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність жодних доказів, які б підтверджували порушення умов договору, на які посилається у своєму позові позивач.

Суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача, який не направив до суду свого уповноваженого представника, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24.12.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 00109, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Daewoo Gentra Comfort» вартістю 151000 грн. та передати предмет лізингу у користування позивача на строк та на умовах, передбачених цим договором, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 9-16).

На виконання умов вказаного Договору позивач сплатив адміністративний платіж в розмірі 15100 грн., що підтверджується квитанцією № 26 від 24.12.2014 року (а.с. 18).

Частиною 1 статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуто ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Пунктом 3 ч.1 ст.11 вказаного Закону передбачено, що Лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Виходячи з вказаних положень Закону України «Про фінансовий лізинг», можливість розірвати договір або відмовитись від нього в односторонньому порядку передбачено лише в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору.

Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору, зокрема, п. п. 8.5, 8.6. ст. 8 Договору фінансового лізингу № 00109 від 24.12.2014 року, просить розірвати вказаний Договір та стягнути сплачені ним грошові кошти в розмірі 15100 грн.

Разом з тим суд не може погодитись з заявленими позивачем вимогами, виходячи з наступного.

Згідно п. 8.5 ст. 8 Договору всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 8.6 ст. 8 Договору передбачено, що усі поточні авансові та лізингові платежі по даному Договору сплачуються Лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця на підставі наданих Лізингодавцем рахунків та/або квитанцій.

При цьому, відповідно до п. 8.7 ст. 8 Договору всі визначені лізингодавцем рахунки, які зазначаються у Додатку № 1 та Додатку № 3, Лізингоодержувач зобов'язаний самостійно завчасно отримувати у Лізингодавця для їх подальшої оплати на виконання цього договору. Всі рахунки, які будуть отримуватися Лізингоодержувачем від Лізингодавця будуть мати дату останнього дня дії такого рахунку або квитанції, у разі несплати такого платежу до дати, яка вказана у рахунку або квитанції Лізингоодержувач зобов'язаний невідкладно повторно отримати у Лізингодавця новий рахунок або квитанцію.

Таким чином, з аналізу наведеного положення п. 8.7 ст. 8 Договору випливає, що обов'язок по отриманню рахунків або квитанцій на оплату платежів покладено саме на Лізингоодержувача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, позивачем в обґрунтування вимог, не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що він звертався до відповідача з вимогою надати йому рахунки або квитанції на оплату авансових платежів, і відповідач відмовив йому в отриманні цих рахунків та квитанцій і такі дані матеріали справи не містять. Іншого судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З огляду на викладене, судом протягом розгляду справи не встановлено і позивачем не доведено істотного порушення договору фінансового лізингу № 00109 від 24.12.2014 року, а також інших випадків, встановлених даним договором, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав згідно ст. 651 ЦК України для розірвання вказаного договору.

Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, відсутні підстави для повернення позивачу сплачених за вказаним договором грошових коштів в розмірі 15100 грн. та відповідно штрафних санкцій в розмірі 7919,24 грн.

Виходячи з встановлених обставин справи, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати стягненню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6, 7, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.3, 5, 6, 16, 627, 651, 806 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 223, 224-226, 231, 232, 292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про розірвання договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів таштрафних санкцій, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.А.Писанець