Провадження № 2/127/5753/16
УХВАЛА

02 вересня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Державної районної адміністрації у Оболонському районі м. Києва, про зобовязання відповідача припинити дії, які порушують право та негайно повернути малолітнього сина на територію України,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зобовязання відповідача припинити дії щодо утримання малолітнього сина за межами України, та негайно повернути його на територію України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Державної районної адміністрації у Оболонському районі м. Києва.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2016 року у позовна заява повернута позивачеві для подання до належного суду.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 серпня 2016 року вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, матеріали повернуті до того ж суду.

Суд, постановлюючи ухвалу про повернення позовної заяви, виходив із предмета позову - незаконне утримування на території тимчасового перебування дитини та забезпечення повернення її до постійного місця проживання в Україні. Виходячи із положень Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, укладеної 25 жовтня 1980 року в м. Гаага, та до якої держава Україна приєдналась 11 січня 2006 року відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», право вирішувати питання повернення дитини або відмовити в її поверненні мають виключно суди тієї держави, де знаходиться дитина. Як зазначає позивач дитина знаходиться за межами України та незаконно утримується його бувшою дружиною за кордоном. Тобто, суд виходив із того, що нормами зазначеної Конвенції передбачена підсудність та порядок звернення через територіальні органи Міністерства юстиції України до судових чи адміністративних органів договірної держави (у даному випадку Республіки Кіпр, яка є підписантом Конвенції) із заявою про повернення дитини до України.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою, передбачені інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Зважаючи, що з приводу підсудності вказаної справи судом висловлена думку, вказані вище норми та викладені позивачем обставини не дають можливості прийти до іншого висновку, а тому зважаючи на викладене, з метою попередження сумнівів в обєктивності та неупередженості, вважаю за доцільне заявити самовідвід і передати справу на розгляд іншому складу суду з урахуванням положень ст. 111 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 111, 20, 23 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Прийняти самовідвід головуючого судді Іщук Т.П. щодо розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Державної районної адміністрації у Оболонському районі м.Києва, про зобовязання відповідача припинити дії, які порушують право та негайно повернути малолітнього сина на територію України.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Державної районної адміністрації у Оболонському районі м.Києва, про зобовязання відповідача припинити дії, які порушують право та негайно повернути малолітнього сина на територію України передати на автоматизований розподіл відповідно до вимог ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: