02 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ГвоздикаП.О., Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області, дочірнє підприємствоМаріупольське СУ № 1 «Донбасдомнаремонт» про відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області, подану начальником відділення - ОСОБА_5, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області, дочірнє підприємство (далі - ДП) Маріупольське СУ № 1 «Донбасдомнаремонт» про відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що перебував в трудових відносинах з ДП Маріупольське СУ № 1 «Донбасдомнаремонт», під час виконання трудових обов'язків отримав ушкодження здоров'я через умови праці, що у подальшому призвело до отримання професійного захворювання, що підтверджується актом по формі П.4 від 16 березня 2005 року. Відповідно до медичних документів у результаті професійного ушкодження здоров'я позивачу встановлено захворювання «силікоз вузликова форма. Легенева недостатність першого ступеня, захворювання професійне», первинним висновком МСЕК встановлено 15 % стійкої втрати працездатності. У подальшому після складання Акту про професійне захворювання, позивач мав ускладнення здоров'я внаслідок якого проходив додаткові обстеження і курси лікування. Протягом 10 років він вимушений переносити та терпіти страждання отримані внаслідок вказаного захворювання. Професійне захворювання в нього вперше встановлено у 2005 році, коли виник страховий випадок і на той час діяло законодавство. У відповідності до якого відшкодування моральної шкоди за таких обставин відносилося до компетенції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду завдану трудовим каліцтвом в розмірі 20 000 грн, також витрати на праву допомогу у сумі 649,60 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 162,40 грн., а всього 5 162 грн. 40 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

У касаційній скарзі начальник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодися суд апеляційної інстанції, виходив із того що внаслідок отримання професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачеві вперше стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, встановлена висновком МСЕК у 2005 році, й з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, що є підставою для задоволення позовних вимог саме до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 28 вересня 1966 року працював у Ждановському СМУ-4 «Донбасдомнаремонт» вогнетривником 3 розряду, з 01 грудня 1987 року відповідно до Постанови ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР від 17 вересня 1986 року № 1115 у відповідності з новим тарифно-кваліфікаційного довідника підтверджений 6 розряд вогнетривника.

06 травня 2005 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з відходом на пенсію за віком, на підставі ст. 38 КЗпП України(а. с. 59 - 61).

За результатами розслідування хронічного професійного захворювання спеціальною комісією у складі представників районної СЕС міста Маріуполя, членів профкому та представників ДП МСУ №1 «Донбасдомнаремонт» було складено Акт П.4, згідно якого позивачу ОСОБА_4 було встановлено професійне захворювання: «силікоз вузликова форма. Легенева недостатність першого ступеня, захворювання професійне» (а. с. 6).

Висновком МСЕК від 05 травня 2005 року позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності на 15 %.

Із матеріалів справи встановлено, що згідно з довідками, висновком лікувально-експертної комісії на підставі проведених оглядів МСЕК, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_4 з 2005 року по теперішній час складає 15 %. (а. с. 10).

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону № 1105-XIV).

Згідно з ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (в редакції Закону від 03.04.2003 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України № 1105- XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 03.04.2003 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 9 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці»(станом на червень 2005 року в редакції Закону № 229-IV від 21 листопада 2002 року) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно ст. 58 Конституції Українизакони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в травні 2005 року, відшкодування шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», в редакції станом на травень 2005 року, за нормами якого обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров'я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Також відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З урахуванням вказаних положень на правовідносини сторін розповсюджується норма Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка діяла в травні 2005 року та передбачала обов'язок Фонду виплачувати потерпілому працівнику моральну шкоду за її наявності.

Крім того, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку, що позивачу встановлена висновком МСЕК у 2005 році вперше стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, томуй з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди саме до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Разом з цим, визнаючи розмір моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, суди враховуючи положення ст. 23 ЦК України виходили з засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи стан здоров'я позивача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змінрішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області, подану начальником відділення - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк