Справа № 152/468/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності спадкодавцю та визнання права власності на цей будинок в порядку спадкування за законом, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області,

встановив:

22.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 23.07.2014 року помер її брат ОСОБА_3, який по день смерті проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, на вул. К. Маркса, 8.

Після смерті брата залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, який він побудував у 1958 році.

Вона є єдиним спадкоємцем після смерті брата по закону.

Спадщину вона прийняла, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їй відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення її спадкових прав на вказаний будинок.

При зверненні до Джуринської сільської ради їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок.

Просить встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_3, котрий помер 23.07.2014 року; визнати за нею ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23.07.2014 року її брата ОСОБА_3 на житловий будинок, загальною площею 57,9 м. кв., в тому числі житловою площею 30,7 м. кв., і господарські будівлі, загальною вартістю 68108 грн., які знаходяться на вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Просила встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, її брату ОСОБА_3, який помер 23.07.2014 року; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23.07.2014 року її брата ОСОБА_3 на означене спадкове майно.

Суду пояснила, що її брат ОСОБА_3 у 1958 році збудував будинок з господарськими будівлями для обслуговування будинку в с. Джурин, на вул. К. Маркса, 8. Брат збудував вказаний будинок для власного проживання, також в ньому проживали батьки її та брата і вона сама. Так як ОСОБА_3 збудував вказаний будинок, то був записаний як його власник в погосподарських книгах Джуринської сільської ради, але свідоцтва про право власності на будинок не отримав з невідомих причин. Вона прийняла спадщину після смерті брата, проте відсутність свідоцтва про право власності на будинок є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок після смерті брата ОСОБА_3

Представник відповідача Джуринської сільської ради Шаргородського району ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, заперечень щодо його задоволення не має. Суду пояснила, що будинок №8 по вул. К. Маркса в с. Джурин дійсно збудований у 1958 році ОСОБА_3, братом позивачки, котрий помер у 2014 році. На час проведення загальної інвентаризації житла, станом на 1986-1987 роки, ОСОБА_3 записаний у погосподарських книгах Джуринської сільської ради та у Книзі нумерації с. Джурин власником означеного будинку. Вказана інформація їй достовірно відома при перевірці погосподарських книг. Будинок знаходиться на земельній ділянці, що перебувала у користуванні ОСОБА_3 Позивачка є сестрою померлого ОСОБА_3 і прийняла спадщину після смерті останнього, так як проживала із спадкодавцем на день смерті в одному будинку, проте, спадщину оформити не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. У звязку із наведеним вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ в судове засідання не зявився, але від заступника начальника Шаргородського РУЮ з питань державної реєстрації ОСОБА_4 до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у відсутності представника відділу державної реєстраційної служби Шаргородського РУЮ (а.с.23).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.07.2014 року помер брат позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №297069 (а.с.14), який по день смерті постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. К. Маркса, 8.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на вул. К. Маркса, 8.

Єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 за законом є сестра останнього позивачка ОСОБА_1

Вказаний факт підтверджується рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.03.2016 року, яким встановлено факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3, зокрема, що ОСОБА_3, який проживав у с. Джурин по день смерті, що сталася 23.07.2014 року, був рідним братом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10-11).

ОСОБА_1 спадщину після смерті брата ОСОБА_3 прийняла, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті останнього на житловий будинок, що знаходиться в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. К. Маркса, 8, позивачці відмовлено 16.09.2015 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області ОСОБА_5, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.13). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 68108 грн., що знаходиться в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, на вул. К. Маркса, 8.

Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, представника відповідача підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6, іншими доказами, дослідженими судом.

Так, свідок ОСОБА_6 суду показав, що народився в с. Джурин Шаргородського району. Він добре знає позивачку та знав її брата ОСОБА_3, так як його батьки проживали по сусідству із сімєю позивачки. ОСОБА_3 у 1958 році побудував будинок в с. Джурин на вул. К. Маркса, 8, для власного проживання, а також для проживання своїх батьків та сестри. У 2014 році ОСОБА_3 помер, але його сестра не може оформити спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, оскільки виявилося, що при житті ОСОБА_3 не виготовив свідоцтво про право власності.

Крім того, вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема даними з погосподарських книг по Джуринській сільській раді за 1986-1990 роки, де спадкодавець ОСОБА_3 значиться головою двору, у власності якого знаходиться будинок 1958 року забудови з господарськими будівлями (а.с.37).

З довідки виконкому Джуринської сільської ради від 08.09.2015 року за №2195 вбачається, що будинок по вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин Шаргородського району дійсно належить ОСОБА_3 на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.15).

Також, з довідки Джуринської сільської ради за №1122 від 21.04.2016 року вбачається, що за домоволодінням по вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин, рахується земельна ділянка для його обслуговування площею 0,02 га (а.с.36).

Відповідно до Книги нумерації с. Джурин Шаргородського району, станом на 1987 рік власником будинку по вул. К. Маркса, 8, в с. Джурин Шаргородського району зазначений ОСОБА_3 (а.с.43).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що будинковолодіння в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. К. Маркса, 8, складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 57,9 м. кв., житловою площею 30,7 м. кв.; допоміжною площею 27,2 м.кв., веранди, ганку, та господарських будівель підвалу, входу в підвал, сараю, огорожі «1-2», загальною вартістю 68108 грн. (а.с.5-8).

Загальний фізичний стан будинку незадовільний, потребує ремонту, має 48% зносу, будинок 1958 року забудови (а.с.9). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту.

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. К. Маркса, 8.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної ОСОБА_5 народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.44).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських ОСОБА_5 народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_5 народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських ОСОБА_5 народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_5 народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські ОСОБА_5 один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_5 народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_5 депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№ 32 та 33 до ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_5 депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) ОСОБА_5 депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

ОСОБА_7 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Таким чином, станом на 1958 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Джурин, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

З листа-розяснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом обєкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію обєктів недержавного замовлення визначається ОСОБА_5 Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами).

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Джурин по вул. К. Маркса, 8, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останнього.

Встановлення факту належності спадкодавцю ОСОБА_3 будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачки ОСОБА_1, що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини. Іншого порядку встановлення даного факту немає.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в с. Джурин на вул. К. Маркса, 8, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 16.09.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.13). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Судом встановлено, що батьки позивачки та її брата померли задовго до смерті останнього. Крім того, ОСОБА_3 не був одружений та не мав дітей.

Таким чином, спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_3 відсутні.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері ( ст.1262 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на майно померлого ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 256 ЦПК України, на підставі ст.ст.328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності спадкодавцю та визнання права власності на цей будинок в порядку спадкування за законом, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області, задовольнити.

Встановити юридичний факт, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. К. Маркса, 8, належить ОСОБА_3, який помер 23.07.2014 року в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою м. Шаргород Вінницької області, вул. Л. Українки, 3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23.07.2014 року ОСОБА_3 на спадкове майно ОСОБА_3, яке складається: із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 57,9 м. кв., житловою площею 30,7 м. кв.; веранди під літерою «а», ганку під літерою «а1», та господарських будівель підвалу під літерою «А-1», входу в підвал під літерою «а2», сараю під літерою «Б», огорожі «1-2», загальною вартістю 68108 грн., що розташовані у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. К. Маркса, 8.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя