АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 15 жовтня 2015 року звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів за договорами банківського вкладу від 01 липня 2014 року та від 28 лютого 2015 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу в розмірі 5273,99 грн. по договору № 9240 від 28 лютого 2015 року та 48903,91 грн. за договором банківського вкладу № 2051 від 01 липня 2014 року, загальна сума 54177,9 грн.; 3 відсотка річних у розмірі 450,22 грн. та 1715,6 грн. - 114 % інфляції у квітні 2015 року. На користь держави стягнуто з відповідача судові витрати в сумі 487,2 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2014 року між позивачем та АТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 2051, згідно умов якого позивач внесла гроші на рахунок відповідача в сумі 28951,09 грн. на строк по 06 липня 2015 року включно. Відповідач прийняв гроші і зобов'язався виплатити їй суму вкладу та проценти в розмірі 23 % річних (а.с.8).

Також між позивачем та АТ «Дельта Банк» було укладено договір № 9240 від 28 лютого 2015 року у гривнях, за яким позивач внесла гроші на рахунок відповідача в сумі 150000 грн. на строк по 29 травня 2015 року включно. Згідно цього договору АТ «Дельта Банк» зобов'язувався виплатити позивачу суму вкладу та проценти в розмірі 13 % річних (а.с.9).

Позивач виконала свої зобов'язання за договорами та внесла грошові кошти на вкладні рахунки відповідача, що підтверджується виписками з особових рахунків (а.с.19-23).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наслідків невиконання відповідачем грошового зобов'язання щодо повернення позивачу вкладів за договорами банківського вкладу.

Проте повністю з таким висновком колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом з тим, ч. 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), яким також врегульовано відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Такий висновок підтверджений у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Судом встановлено, та ці обставини є загальновідомими, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51, згідно з яким у АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовано статтею 36 вказаного Закону, відповідно до п. 1 ч. 5 якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

За змістом ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем, вона отримала гарантований Фондом граничний розмір відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200000 грн. двома сумами: 55273,99 грн. та 144726,01 грн. 16 червня 2015 року та 12 жовтня 2015 року відповідно.

Крім того, встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб.

Позивач в межах процедури ліквідації банку 15 жовтня 2015 року звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації відповідача з кредиторською вимогою про визнання її кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між нею та відповідачем у сумі всіх належних їй коштів (а.с.86).

У період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задоволення позовних вимог є фактично погашенням вимог кредитора позачергово на порушення порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не припускає задоволення вимог окремих кредиторів в індивідуальному порядку поза межами ліквідаційної процедури.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд першої інстанції на зазначені положення уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді