Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5521/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

21 грудня 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової O.A.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Трейд» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «ОСОБА_4 Трейд» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів.

В позові посилалась на те, що 09 вересня 2016 року вона уклала з відповідачем договір ревардингу №303150 та сплатила 59200 грн. вартості фінансування за даним договором. В подальшому зясувала, що даний договір порушує її права та містить ознаки недійсного правочину.

Тому позивач просила суд визнати недійсним договір ревардингу №303150 від 09 вересня 2016 року, укладений між нею та ТОВ «ОСОБА_4 Трейд», стягнути з відповідача на її користь 59200 грн., сплачених нею як вартість фінансування за недійсним договором ревардингу №303150 від 09 вересня 2016 року, судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за його зареєстрованим місцезнаходженням, в судове засідання свого представника не направив.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 09 вересня 2016 року ТОВ «ОСОБА_4 Трейд» та ОСОБА_3 укладено договір ревардингу №303150 (а.с.7-18).

Відповідно до розділу 1 вказаного договору «ревардинг» - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору ревардингу.

Згідно п. 2.1 договору, постачальник (ТОВ «ОСОБА_4 Трейд») зобовязується придбати та передати на умовах ревардингу у користування майно (товар визначений у п. 3.1.цього договору), а отримувач (ОСОБА_3А.) зобовязується прийняти товар та сплачувати ревандингові платежі та інші платежі згідно з умов цього договору.

Відповідно до п. 2.2. договору строк користування отримувачем товаром складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати ревандингових платежів (додаток №3 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару за формою, встановленою постачальником.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що товаром по даному договору є автомобіль Kia Sorento 2.2 СRDIi MT Comfort, 2013 року випуску (мокрий асфальт).

Відповідно до п. 3.2 Договору вартість товару на момент укладення даного договору та розмір першого ревардингового платежу вказується в додатку №2 до даного Договору, який є його невідємною частиною.

Згідно з додатком №2 до договору вартість предмета ревардингу складає 296 000 грн. 00 коп., а розмір фінансування 59 200 грн.

Відповідно до п. 4.1.1. договору постачальник зобовязаний передати у користування та володіння отримувача товар в порядку, встановленому даним договором.

Відповідно до п.5.1. договору, товар передається в користування отримувачеві протягом строку, який становить від пяти до ста двадцяти робочих днів з моменту сплати отримувачем на рахунок постачальника першого ревардингового платежу, платежу за передачу товару.

Пунктом 6.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі отримувач має право користуватися товаром згідно з його звичайним призначенням.

Чинним цивільним законом не врегульовано правовідносини, що виникають з договору ревардингу.

Тому суд на підставі ст.8 ЦК України суд при вирішенні даної справи керується правовими нормами ЦК України, інших актів законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (застосовує аналогію закону).

Як вбачається з положень оскаржуваного договору, він містить у собі ознаки договору лізингу, найму та купівлі-продажу транспортного засобу.

Тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізинг».

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для визнання договору недійсним, суд виходить з наступного.

Як передбачено пунктом 3.6. договору, постачальник не відповідає перед отримувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності товару, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

В той же час договір не містить вказівки яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Зазначені умови оспорюваного договору суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України, яка передбачає, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином у вказаному договорі суттєво обмежені права позивача по відношенню до постачальника у разі неналежного виконання останнім обовязків, передбачених договором та законом. Звужені обовязки постачальника, які передбачені ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, оскільки за даним договором лише п.4.1.1. передбачено єдиний обовязок постачальника передати у користування та володіння отримувача товар в порядку, встановленому цим договором (передати у власність обовязок відсутній), повністю виключена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі товару та його належної якості, одночасно значно розширені права постачальника.

Положеннями розділу 12 договору встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Передбачена у розділі 1 договору та додатку №2 до нього оплата вартості фінансування договору у розмірі 59 200 грн., виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Як вже встановлено судом, аналіз змісту оскаржуваного договору ревардингу від 09 вересня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права одержувача як споживача стосовно постачальника у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 3.6.договору), звужені обов'язки постачальника (що в даному договорі фактично діє як лізингодавець), які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі товару та передачі товару належної якості, одночасно значно розширені права постачальника.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, оскаржуваний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір ревардингу від 09 вересня 2016 року, укладений між ТОВ «ОСОБА_4 Трейд» та ОСОБА_3, нотаріально посвідчено не було. Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України у звязку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та наявність підстав для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що позивачем 09 вересня 2016 року на рахунок відповідача сплачено 59200 грн. на виконання договору, що судом визнано недійсним, необхідно застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача одержані ним за недійсним договором кошти в сумі 59200 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2932,20 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 62132,20 грн.

Також з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір ревардингу №303150 від 09 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством за обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Трейд»,

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Трейд» на користь ОСОБА_3 59200 грн. на відшкодування коштів, сплачених за недійсним договором ревардингу №303150 від 09 вересня 2016 року, 2932,20 грн. на відшкодування понесених судових витрат, а всього стягнути 62132,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Трейд» на користь держави судовий збір у розмірі 2756 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь V справі, але були відсутні в судовому засіданні, в 10-денний термін з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

21.12.2016