№ апеляційного провадження:22-ц/796/5949/2016
Головуючий у суді першої інстанції:І.А.Усатова
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Білич І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника ПАТ «Київський страховий дім» Подолянко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної шкоди, пені та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, з урахуванням ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року про виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПрАТ «Київський страховий дім» задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 49500,00 грн. матеріальної шкоди, 10541,52 грн. пені, 638,73 грн. 3% річних, 2128,00 грн. інфляційних втрат, 972,97 грн. витрати на проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 500,00 грн. матеріальної шкоди (франшизи). Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині позову до ПрАТ «Київський страховий дім» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПрАТ «Київський страховий дім» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до ПрАТ «Київський страховий дім» повністю. Вказане рішення в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «Київський страховий дім» вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права. Посилається на те, що не з'ясувавши та не встановивши дійсні обставини справи суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині заявлених до ПрАТ «Київський страховий дім».

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції при ухваленні рішення безпідставно взяв до уваги доводи позивача, оскільки вони не відповідають положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а страховиком не було порушено п.п 34.1, 34.2 ст. 34 цього Закону, ним були зроблені відповідні запити та отримано необхідну інформацію, зокрема розширену довідку ДАІ та постанову суду. Зазначив, що для належного виконання страховиком своїх зобов'язань, позивач як особа, яка мала право на отримання відшкодування повинна була виконати вимоги ст.ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.33-1.1. ст. 33-1 цього Закону, чого нею зроблено не було. Крім того, ОСОБА_2 чинила перешкоди страховику у здійсненні огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру шкоди. Так, за заявкою Страховика, ТОВ «Сальватор» мав вжити заходів для огляду та визначення розміру збитків, завданих власнику ТЗ «КІА», номерний знак НОМЕР_1, однак, як вбачається з листів ТОВ «Сальватор» від 27.04.2015р. та від 17.06.2015 р. спеціалісту ТОВ «Сальватор» було відмовлено в показі транспортного засобу. Безпідставними, в силу вищевикладеного, вважає і вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивач чинила та чинить перешкоди страховику у встановленні розміру страхового відшкодування, вказане в тому числі підтверджується діями самої ОСОБА_2, невиконанням нею зобов'язань передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рапортом аварійного комісара ОСОБА_7 від 21.04.2015 р. вих. № 009, листами ТОВ «Сальватор» від 27.04.2015 та від 17.06.2015р., яких уповноважено на визначення розміру збитку, завданого ДТП власнику транспортного засобу «КІА», номерний знак НОМЕР_1. Зазначене було підставою для застосування ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того наголосило, що вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, залишив поза увагою положення абзацу 1 п. 36.2 ст. 36 Закону,яким передбачено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Водночас, судом першої інстанції не перевірено чи здійснена позивачем оплата вартості відновленого ремонту та якщо здійснена, чи виконані ці ремонтні роботи платником податку на додану вартість, що в свою чергу також має суттєве значення для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону, оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником цього податку.

Також безпідставними вважає висновки суду щодо наявності підстав для стягнення витрат на проведення експертизи, оскільки страховик не отримував від позивача будь-яких повідомлень про ДТП, а отже і не міг направити представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків саме ТЗ «КІА», номерний знак НОМЕР_1. 31.03.2015 р. з повідомленням про ДТП звернувся лише ОСОБА_4, 17.04.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до страховика з проханням прийняти участь в огляді ТЗ «КІА», номерний знак НОМЕР_1, на який його було запрошено. ОСОБА_2 звернулась до ТОВ Автомобільний центр «Голосіївський» за проведенням автотоварознавчого дослідження 14.04.2015року, тобто до закінчення строку, передбаченого п.34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстави в частині зобов'язання страховика компенсувати витрати на проведення експертизи відсутні.

Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування не з'ясував наявність вини останнього у неприйнятті рішення про виплату чи відмову у виплаті, не перевірив чи було надано позивачем страховику пакет всіх документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (ст. 35 Закону), на кого зі сторін правовідносин покладено обов'язок надання/витребування документів з приводу обставин та осіб причетних до скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідно до положень ст.33-1 Закону. Судом першої інстанції, не надано належної оцінки, що з матеріалів справи вбачається, що документів до заяви про виплату від 21.04.2015 р. в порядку ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не надала.

Безпідставними вважає доводи суду першої інстанції, що 21.04.2015 року позивачка звернулась до ПАТ «Київський страховий дім» з заявою про виплату страхового відшкодування, але на час розгляду справи ПАТ «Київський страховий дім» рішення про виплату чи відмову у в відшкодування по ДТП, не прийнято, оскільки такі доводи не узгоджуються з положеннями ст. 36 Закону, якими передбачено, і якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для прийняття рішення припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Крім того ПрАТ «Київський страховий дім» зазначило, що при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог судом не враховано, що позивач при зверненні з заявою про виплату страхового відщкодування не надала документів, в порядку передбаченому ст. 35 вказаного Закону.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ПАТ «Київський страховий дім» Подолянко Т.В. підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній та просила скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_4 під час розгляду апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним та заперечував проти його скасування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.03.2015 року в м. Києві на перехресті бульвару Чоколівський та вул. Уманській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «Шевролет», державний реєстраційний номер В09201АМ, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_1,власником якого є ОСОБА_2, зазнав механічних пошкоджень.

Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «Шевролет», державний реєстраційний номер В09201АМ, ОСОБА_4, який порушив правила дорожнього руху та був підданий адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_4, на час вчинення дорожньо- транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» відповідно до полісу № АІ/0379811. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 50000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 500,00 грн.

31.03.2015року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з заявою про настання страхового випадку (а.с. 84), в якій зазначив обставини настання ДТП та дані потерпілої, з зазначенням марки пошкодженого ТЗ та місця його знаходження.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування 21.04.2015 року, але відповіді від страхової компанії не отримала.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної шкоди, страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, завданої їй пошкодженням автомобіля.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно п. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо- транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Зі змісту п.п. 34.1., 34.2. ст. 34 зазначеного Закону вбачається, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Разом з тим, в порушення вимог вказаної норми ПрАТ «Київський страховий дім» не здійснювало будь-яких дій необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. В тому числі, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик не направив свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та оцінки розміру збитків.

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності, документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Про що протягом 3-х днів направляє письмове повідомлення прийнятого рішення.

Частиною 36.5 статті 36 вказаного Закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що на огляд пошкодженого ТЗ разом з експертом, ОСОБА_2 телеграмою запросила ОСОБА_4 Після чого, ОСОБА_4 подав до ПАТ «Київський страховий дім» заяву від 17.04.2015 року, якою повідомив про час та місце огляду пошкодженого ТЗ позивача (а.с. 91).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ №533 від 21.04.2015 року, майнова шкода, завдана власнику ТЗ позивача, становить 51404,56 грн. (а.с. 11).

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши, що шкода, завдана з вини ОСОБА_4, не була відшкодована ОСОБА_2 страховиком через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, дійшов обґрунтованого висновку про настання цивільно-правової відповідальності ПрАТ «Київський страховий дім» та стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. (за мінусом франшизи). Відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» не спростувало зазначений розмір стягнутого з нього страхового відшкодування.

Посилання ПАТ «Київський страховий дім» у апеляційній скарзі на невиконання ОСОБА_2 вимог ст. 33, п.33-1.1. ст. 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме неповідомлення про страхову подію, та ненадання пошкодженого транспортного засобу для огляду були предметом розгляду під час слухання справи у суді першої інстанції та суд надав їм належне обґрунтування, що знайшло своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягнувши з ПрАТ «Київський страховий дім» витрати на проведення експертизи, є безпідставними, а тому відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для встановлення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховик не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерплому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Разом з тим, відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо- транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо- транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Оскільки матеріали справи містять докази того, що позивачем виконано вимоги Закону щодо збереження стану автомобіля протягом встановленого Законом строку та оскільки страховик не прибув у визначений строк, ОСОБА_2 мала таке право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, а тому зазначені витрати підлягають стягненню з ПрАТ «Київський страховий дім» у порядку ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно вирішено питання щодо стягнення трьох процентів річних, суми інфляційної складової та суми пені, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

ПрАТ «Київський страховий дім» не було надано доказів на спростування розрахунків суду трьох процентів річних, суми інфляційної складової та суми пені, які було стягнуто з останнього.

Таким чином, суд першої інстанції в частині вимог пред'явлених до страхової компанії повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, врахував належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині його оскарження відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому колегією суддів в цій частині його законність не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: