Ухвала

Іменем України

26 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 протягом останніх 19 років без поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 і його теперішнє місце перебування не відомо. Будь-яких намірів вселитись до квартири він не висловлював, квартирою не цікавився, витрат з утримання житла не ніс. Крім того, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у 2006 році виселилися із указаної квартири на інше місце проживання.

Враховуючи викладене, позивачі на підставі ст. 107 ЖК УРСР просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі.

У лютому 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що останні не допускають їх у квартиру, в якій вони зареєстровані, чинять їм перешкоди у користуванні квартирою, відмовляються надати ключі від квартири.

Враховуючи викладене, позивачі просили усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселити їх та малолітню доньку ОСОБА_5 - ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою м. Києва від 30 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, її малолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять останнім перешкоди у користуванні спірною квартирою, про що вони повідомляли правоохоронні органи та народних депутатів України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич