РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря Буги Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з цим позов, у якому вказав, що він працював з 14 жовтня 2009 року начальником комерційного відділу відокремленого підрозділу у Жмеринській дирекції залізничних перевезень Державного територіального обєднання «Південно-Західна залізниця». 25 квітня 2016 року його було звільнено наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» з цієї посади за ст.40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає своє звільнення незаконним, просить поновити його на роботі, стягнути зарплату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги. Уточнив, що поновити позивача на роботі слід з 25 квітня 2016 року, стягнути зарплату за час вимушеного прогулу в сумі біля 6000 грн. за період з 25 квітня 2016 року по день розгляду справи у суді. Пояснив, що причина відсутності його довірителя на роботі з 13 до 17 години є поважною, повязаною з хворобою дочки. Крім цього, порушена процедура звільнення, оскільки звільнення заступників начальника дирекції як номенклатурних працівників повинно відбуватись за рішенням правління Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», а не наказом начальника регіональної філії. Крім цього, у цьому наказі як однією з підстав вказане рішення № 83 протоколу засідання первинної профспілкової організації, тоді як цим рішенням профком не надав згоду на звільнення позивача.

У судовому засіданні позивач, допитаний за його проханням у якості свідка, повністю підтримав свої позовні вимоги і пояснив, що 17 грудня 2015 року зранку він намагався відпроситись у начальника дирекції з 10 години по особистим питанням. Спочатку отримав згоду, а біля 10 г начальник дирекції заборонив йому відлучатись у звязку з необхідністю вирішення виробничих питань. Приблизно між 11 та 12 годинами зателефонувала його дружина, яка перебувала у м. Києві на курсах, і повідомила, що їй телефонувала їх девятирічна дочка і скаржилась на болі у животі та голові. Він забрав зі школи дочку і відвів її додому, лікаря додому не викликав, знаючи, що лікуючий лікар дочки після 12 години відсутня на прийомі, оскільки виїжджає на виклики. Знову звернувся до начальника дирекції з проханням його відпустити, начальник після декількох відмов все ж таки відпустив його з 11 до 13 години. Зателефонував своєму другу ОСОБА_5 у м. Вінницю. Той повідомив, що у нього є знайомий лікар в обласній дитячій лікарні. Позивач автобусом в 13 годин поїхав у м. Вінницю, де на західному автовокзалі його зустрів ОСОБА_5 і відвіз у обласну дитячу лікарню. В лікарні до них на двір вийшов лікар-ЛОР, якому позивач розповів про симптоми захворювання дочки. Той повідомив, що необхідно привезти дитину, здати необхідні аналізи, точну розмову він не памятає. Потім він поїхав у візовий центр, декілька інших місць, ОСОБА_5 завіз його на автовокзал, і він знову автобусом поїхав у м. Жмеринку. Прийшов на роботу о 17 годині 10 хвилин. Не заперечуючи своєї відсутності на робочому місці з 13 до 17 години, вважає, що хвороба дочки і необхідність у звязку з цим поїздки у м. Вінницю є поважною причиною такої відсутності. З приводу довідки від 17 грудня 2015 року про перебування його з дитиною на прийомі у Жмеринській відділковій лікарні пояснив, що ця довідка була написана лікуючим лікарем на його прохання, хоча у цей день він з дитиною на прийомі у лікаря не був. В подальшому він надав цю довідку профспілковому комітету як виправдання його відсутності на роботі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов повністю не визнав і пояснив, що він ставить під сумнів хворобу дочки та зустріч позивача з лікарем у дворі обласної дитячої лікарні. На його думку, позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, виходячи з його показань, даючи які він не зміг пояснити багато фактів з огляду на недостовірну медичну довідку про перебування його з дитиною на прийомі у лікаря 17 грудня 2015 року, поїздку у м. Вінницю без дитини для отримання консультації з її ж лікування та вирішення особистих питань. Таку заочну консультацію можна було отримати і по телефону. Тому причину відсутності позивача на роботі вважає неповажною. Що стосується звільнення не правлінням ПАТ «Укрзалізниця», пояснив, що у відповідній номенклатурі посади позивача (начальник комерційного відділу заступник начальника виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень) немає.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що працює старшим інспектором, є членом профкому. На нараді у начальника дирекції 18 грудня 2015 року взнав про те, що вчора позивач відпрошувався у начальника, і той відпустив його на дві години, і коли начальник викликав його по мобільному телефону, позивач не зявився. Свідок особисто бачив позивача 17 грудня 2015 року між 17 годиною та 17 годиною 15 хвилинами. 23 березня 2016 року відбулося засідання профкому, було 5 чоловік з 9-ти. Позивач пояснив свою відсутність хворобою дочки. Засідання відклали за проханням позивача, який пообіцяв наступного дня представити виправ дальні документи. 24 березня 2016 року він приніс на засідання виписку зі школи, довідку лікаря та пояснення лікаря, які оголошував голова профкому ОСОБА_7 Свідок виступив і запропонував не давати згоди на звільнення позивача, оскільки той надавав допомогу хворій дочці. Профком виніс рішення про відмову у даванні згоди на звільнення ОСОБА_1 Про інші засідання профкому свідок не знає.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що працює начальником сектору охорони праці. 18 грудня 2015 року на нараді у начальника дирекції останній доповів, що 17 грудня 2015 року він відпустив ОСОБА_1 на дві години. До кінця робочого дня його шукали, але не знайшли. Його дії можливо розцінити як прогул.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що працює інженером комерційного відділу. 17 грудня 2015 року приблизно о 17 17-05 годин вона бачила ОСОБА_1, який заходив у свій кабінет. Бачила його до цього о 12-30 годин.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що у нього з позивачем дружні стосунки, вирішують також різні виробничі питання. 17 грудня 2015 року той зателефонував йому і повідомив про хворобу дочки, симптомів хвороби не описував. Свідок порадив йому знайомого лікаря-ЛОРа. Він зустрів ОСОБА_1 на автовокзалі і відвіз у обласну дитячу лікарню. З лікарні на двір вийшов лікар, про щось поговорив з позивачем, свідок не памятає про що. Після цього свідок завіз ОСОБА_1 у візовий центр і потім, приблизно о 16 годині, на автовокзал.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що працює лікарем-ЛОРом у обласній дитячій лікарні. Його товариш ОСОБА_5 зателефонував йому і попросив зустрітись з ОСОБА_1 Коли вони підхали, він вийшов на двір. ОСОБА_1 розповів йому про хворобу дочки, він зрозумів, що це гостра респіраторна вірусна інфекція. Він порадив не закапувати носа. Свідок нічого не виписував, так як йому потрібно було оглянути дитину. По телефону таку пораду він зміг би дати тільки своєму хорошому товаришу.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що працює слідчим у Жмеринському відділі поліції. Проводив досудове слідство по кримінальному провадженню по факту підробки лікарем довідки від 17 грудня 2015 року про перебування ОСОБА_1 у неї на прийомі зі своєю дочкою. Слідством установлено, що ця довідка неправдива, оскільки ОСОБА_1 у цей день на прийомі у лікаря з дитиною не перебував. Кримінальне провадження було закрите, оскільки ця довідка не була документом у розумінні закону. Слідством також було установлено, що мобільний телефон ОСОБА_1 працював з 13-40 до 16-40 у м. Вінниці та Вінницькому районі.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що працює начальником Жмеринської дирекції залізничних перевезень. 17 грудня 2015 року на нараді, де був присутній також ОСОБА_1, він наказав до 13 години надати пояснення та пропозиції по урегулюванню виробничого питання. Позивач відпрошувався у нього по особистим справам, однак він не міг його відпустити надовго, тому відпустив до 13 години часу наступної наради. Про хвору дитину ОСОБА_1 не говорив. Однак в призначений час ОСОБА_1 не було, на телефонні дзвінки він не відповідав, або ж обіцяв скоро бути. О 17 г він дав команду оформити ОСОБА_1 прогул. О 17 годині 30 хвилин на роботі зявився ОСОБА_1 Наступного дня на нараді позивач представив довідку (як було встановлено пізніше неправдиву) про перебування його з дочкою на прийомі у дитячого лікаря. Через декілька днів він запропонував ОСОБА_1 «помінятись місцями» зі своїм замом, оскільки в любому випадку повинна бути реакція на порушення трудової дисципліни. Однак той пішов на лікарняний, де перебував чотири місяці. Нагороди, про які зазначає ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, були отримані ним за сприяння свідка. У той день ОСОБА_1 викликав до себе двох начальників станцій, які чекали його майже цілий день, і поїхали, не дочекавшись. Раніше до ОСОБА_1 застосовувались такі дисциплінарні стягнення як догани.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що працює першим заступником начальника дирекції. Підтвердив факт відсутності ОСОБА_1 на роботі з 13 до 17 години 17 грудня 2015 року, про що десь о 17 годині, в кінці робочого дня, був складаний відповідний акт.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що працює начальником станції Могилів-Подільський. 17 грудня 2015 року він був на нараді у начальника дирекції. Чув, як ОСОБА_1 відпрошувався у начальника дирекції по особистих справах, і той відпустив його на дві години до 13 години. О 13 годині ОСОБА_1 на нараді не було. Коли начальник дирекції телефонував йому, то включив гучномовець, і всі чули, як ОСОБА_1 обіцяв скоро бути. До 17 години свідок був у дирекції.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що працює провідним інженером комерційного відділу дирекції. 17 грудня 2015 року її начальника не було на роботі. Вона чекала його, так як необхідно було вирішити виробничі питання, повязані з претензійним протоколом, який обовязково повинен був подивитись ОСОБА_1 Вона пішла з роботи о 17 годині 15 хвилин, ОСОБА_1 так і не було на роботі.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що працює заступником начальника відділу перевезень АСУ дирекції. 17 грудня 2015 року він був на нараді у начальника дирекції. ОСОБА_1 сказав, що йому потрібно відлучитись. Начальника дирекції сказав, щоб він був о 13 годині, однак в цей час ОСОБА_1 не зявився. Вирішувалось питання, яке стосувалось технологічних порушень, потрібно було дати термінову відповідь Укрзалізниці, у звязку з чим необхідно було доопрацювати інформацію комерційного відділу, яким керував ОСОБА_1 Начальник дирекції при свідкові двічі телефонував ОСОБА_1, який обіцяв скоро бути. Сам свідок о 16 годині 30 хвилин також телефонував ОСОБА_1 і почув таку ж відповідь. Він пішов з роботи о 17 годині 15 хвилин, ОСОБА_1 так і не бачив.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що працює начальником відділу праці і заробітної плати дирекції. 17 грудня 2015 року приблизно о 17 годині був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці. Після закінчення робочого дня вона затрималась у прийомній начальника дирекції, підписувала документи. Бачила, як зайшов ОСОБА_1 Вона ще спитала його, навіщо він так підвів керівництво. ОСОБА_1 намагався поговорити з начальником дирекції, однак той не захотів.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показала, що працює інженером-маркетологом комерційного відділу дирекції. Останніх півроку працює секретарем у приймальні начальника дирекції. 17 грудня 2015 року бачила ОСОБА_1 зранку, потім по закінченню робочого дня після 17 години 15 хвилин. Він зайшов у приймальню, однак начальник дирекції його не прийняв.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показала, що працює провідним інженером відділу кадрів дирекції. 17 грудня 2015 року взнала від інших, що ОСОБА_1 не було на роботі з 13 до 17 години. Про що склала акт, який підписали також інші особи.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показав, що працює сторожем господарського відділу дирекції. 17 грудня 2015 року він чергував на зміні. Памятає, що у той день ОСОБА_1 вийшов з приміщення дирекції перед обідньою перервою, а повернувся після 17 години 15 хвилин, це він може сказати точно.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показав, що працює головою профкому дирекції. 17 грудня 2015 року він був у кабінеті начальника дирекції, підписував документи. Зайшов ОСОБА_1 і попросив у начальника відлучитись по особистим справам. Начальник повідомив, що сьогодні є невідкладні питання, вирішивши які необхідно подати інформацію до Укрзалізниці. ОСОБА_1 наполягав, і начальник відпустив його до 13 години. О 17 годині 15 хвилин в той день був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 13 до 17 години. 23 березня 2016 року на засіданні профкому розглядалось питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин. ОСОБА_1 на засіданні повідомив, що у нього є виправдовуючі документи, які він готовий представити. І засідання профкому перенесли на 24 березня 2016 року. Наступного дня ОСОБА_1 подав своє особисте пояснення, довідку з лікарні, виписку з медичної картки дочки. Пояснив, що захворіла його дитина і він поїхав з нею у лікарню. За м. Вінницю він нічого не говорив. За таких обставин профком не дав згоду на звільнення ОСОБА_1, однак цю незгоду не встиг направити керівництву, оскільки вже 25 березня 2016 року на підставі нових даних, зокрема, пояснень лікаря, яка видала довідку ОСОБА_1 по його проханню, профком визнав недійсним рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 і призначив нове засідання. 7 квітня 2016 року було проведено чергове засідання профкому, на яке запрошувався ОСОБА_1, і на яке він не прийшов, хоча його прочекали більше двох з половиною годин, тому було відкладене. 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 знову запросили на засідання профкому, однак він відмовився. У звязку з недоведеністю поважності відсутності на роботі та наданням неправдивих відомостей щодо цього, профком прийняв рішення надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи за ч.4 ст.40 КЗпП України за прогул.

У судовому засіданні досліджені представлені сторонами такі докази.

Відповідно до копій наказів від 14 жовтня 2009 року №2169/ос та №928/ОС від 12 жовтня 2009 року позивача було призначено начальником комерційного відділу - заступником начальника Жмеринської дирекції залізничних перевезень з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.6, 7).

Відповідно до копії акту від 17 грудня 2015 року 17-15 год., який був складений першим заступником начальника дирекції ОСОБА_13, начальником сектора організації праці та заробітної плати ОСОБА_17, начальником юридичного сектору ОСОБА_3, провідним інженером відділу кадрів ОСОБА_19 та головою профспілкового комітету ОСОБА_21, позивач був відсутній на робочому місці з 13-00 год до 17-15 год 17 грудня 2015 року. На час складання акту позивач також був відсутній (а.с.47).

Згідно з копіями пояснень провідного інженера з організації перевезень комерційного відділу ОСОБА_15, сторожа ДН-3 ОСОБА_20, начальника станції Могилів-Подільський ОСОБА_22 від 17 грудня 2015 року, ОСОБА_1 після 13-00 години 17 грудня 2015 року на роботі був відсутній, при цьому ОСОБА_22 ОСОБА_1 заздалегідь особисто запросив на 11-00 годин для зясування виробничих питань (а.с.80, 81, 82).

Згідно з копією протоколу оперативної наради при начальнику Жмеринської дирекції залізничних перевезень від 18 грудня 2015 року, на ній був присутній позивач, який надав особисті пояснення щодо його відсутності на робочому місці 17 грудня 2015 року у звязку із зверненням до лікарні дитячої консультації відділкової лікарні станції Жмеринка у звязку з хворобою дочки. Провівши розслідування, встановлено, що ОСОБА_1 звертався до лікаря 18 грудня 2015 року. На час проведення оперативної наради інших документів, що підтверджують відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з поважних причин, надано не було. Постановлено доручити начальнику відділу кадрів підготувати відповідні документи на профспілковий комітет щодо звільнення позивача за скоєне ним порушення трудової дисципліни на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України та у разі отримання згоди профспілкового комітету підготувати подання на начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» щодо звільнення позивача (а.с.48).

18 грудня 2015 року адміністрація Жмеринської дирекції залізничних перевезень звернулася до голови первинної профспілкової організації ДН-3 ОСОБА_21 щодо погодження звільнення позивача на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.51).

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації Жмеринської дирекції залізничних 24 березня 2016 року №83 згоду на звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП засідання профкому не дало (а.с.25-26).

Відповідно до копії пояснення позивача начальнику Жмеринської дирекції залізничних перевезень від 18 грудня 2015 року, він був відсутній на робочому місці 17 грудня 2015 року по причині хвороби дитини ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1, надав копію довідки з дитячої поліклініки (а.с.49, 50).

Відповідно до копії довідки сімейного лікаря ОСОБА_24 від 17 грудня 2015 року позивач з дитиною приходив на консультацію з приводу хвороби дитини (а.с.16). Крім цього, відповідні відомості були внесені до медичної картки дитини, що підтверджується копією з медичної картки (а.с.17).

Згідно з копією пояснювальної записки педіатра ОСОБА_24 від 18 грудня 2015 року головному лікарю відділкової лікарні станції Жмеринка, позивачеві була видана довідка, датована 17 грудня 2015 року, однак до лікаря він звертався 18 грудня 2015 року для отримання цієї довідки. Особисто позивач не звертався до лікаря 17 грудня 2015 року (а.с.18).

Відповідно до копії пояснювальної записки педіатра ОСОБА_24 від 29 березня 2016 року в.о. головного лікаря відділкової лікарні станції Жмеринка, 18 грудня 2015 року до неї звернувся позивач з приводу хвороби дитини ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина захворіла 17 грудня 2015 року, однак, оскільки ОСОБА_24 після 12-00 год. в цей день не приймала хворих в лікарні, так як виїжджає на виклики, то позивач вирішив звернутися до неї наступного дня, тобто 18 грудня 2015 року. Виклики лікаря додому приймаються до 10-00 год. За попередній день, тобто за 17 грудня 2015 року, батько (позивач) попросив видати йому довідку, оскільки 17 грудня 2015 року в другій половині дня він змушений був доглядати хвору дитину. В результаті йому була видана довідка в довільній формі, облік таких довідок не ведеться, через що на довідці відсутній вихідний номер. В умовах напруженого прийому, в поспіху сформулювала довідку в звичній формі, тобто про відвідування поліклініки 17 грудня 2015 року. На той час ОСОБА_24 не вважала це порушенням. Сімю ОСОБА_23 лікар знала давно, дитина лікувалась виключно в неї, тому лікар погодилась видати вищезазначену довідку, тим більше, що дитина дійсно хворіла (а.с.19).

Відповідно до копії довідки дитині про причини відсутності в школі ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1, була відсутня в школі з 18 грудня 2015 року по 25 грудня 2015 року (а.с.20). Факт відсутності дитини в школі у звязку з хворобою підтверджується також копією шкільного журналу обліку відвідувань (пропусків занять) (а.с.21-22). Відповідно до копії з журналу обліку звернень школярів до лікаря 17 грудня 2015 року у ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1, була висока температура та головний біль (а.с.23).

24 березня 2016 року в.о. начальника Жмеринської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_13 звернувся до головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Жмеринка» для встановлення факту звернення позивача до лікаря з приводу хвороби дитини 17 грудня 2015 року (а.с.54).У відповідь на таке звернення 07 квітня 2016 року в.о. головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Жмеринка ПЗз» ОСОБА_25 повідомив, що 17 грудня 2015 року дитина з батьком в лікувальному закладі не знаходилась та не обстежувалась. Згідно з поясненням лікаря-педіатра ОСОБА_24, мав місце телефонний дзвінок батька про те, що дитина захворіла і він забрав її зі школи і знаходиться з нею дома. Довідка довільної форми, видана лікарем-педіатром ОСОБА_24, правочинної дії не має (а.с.55).

У звязку з вищевикладеним начальник Жмеринської дирекції залізничних перевезень звернувся до Жмеринської місцевої прокуратури по факту неправомірної видачі довідки ОСОБА_24 (а.с.56).

Крім цього, в.о. начальника дирекції ОСОБА_13 звертався до головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Жмеринка» з приводу внесення виправлень і до медичної картки дитини ОСОБА_23, де дата звернення до лікаря також вказана 17 грудня 2015 року, що не відповідає встановленим фактичним обставинам (а.с.57). Однак, як видно з листа в.о. головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Жмеринка ПЗз» ОСОБА_25 від 04 травня 2016 року, внести такі відомості до медичної картки дитини не представилось можливим через реорганізацію закладу та передачу дитячого населення на обслуговування до КУ «Жмеринський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.58).

По факту видачі лікарем ОСОБА_24 неправомірної довідки позивачеві було відкрито кримінальне провадження №0000009 від 05 квітня 2016 року за ч.1 ст. 358 КК України (а.с.61, 62), яке 08 червня 2016 року закрите за п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.127).

Згідно з копією витягу з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Жмеринської дирекції залізничних перевезень від 11 квітня 2016 року №84, від працівників дирекції членів профспілкової організації надійшли заяви щодо голосування, яке відбулось 24 березня 2016 року, в яких вони просили визнати їх голоси недійсними під час даного голосування, оскільки головуючим було поставлено питання на голосування, яке вони не вірно зрозуміли. Позивач неодноразово запрошувався на засідання профкому, однак не зявився, посилаючись на зайнятість. Враховуючи, що позивач не надав документів, підтверджуючих його відсутність на робочому місці з поважних причин 17 грудня 2015 року з 13-00 год по 17-15 год, профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини (а.с.52-53).

Разом з тим, на думку голови Жмеринської територіальної профспілкової організації професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, рішення засідання профспілкового комітету від 24 березня 2016 року є правочинним, що викладено в його листі від 5 травня 2016 року (а.с.104).

Згідно з копією наказу начальника регіональної філії ОСОБА_26 №43-н/к від 25 квітня 2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, на позивача за порушення трудової дисципліни був накладений захід стягнення у виді звільнення з роботи за прогул без поважних причин згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.69).

Відповідно до копії наказу начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_26 від 25 квітня 2016 року №360/ОС позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.71).

Відповідно до актів від 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 був неодноразово ознайомлений з цими наказами шляхом зачитування їх вголос, однак поставити свій особистий підпис про ознайомлення з даними наказами та отримати їх копію ОСОБА_1 відмовився (а.с.70, 72, 74).

Відповідні відомості про звільнення позивача за ч.4 ст.40 КЗпП України були внесені також до його трудової книжки (а.с.10-13).

В період роботи в Жмеринській дирекції залізничних перевезень позивача було нагороджено почесною грамотою (наказ №250 від 17 серпня 2011 року); знаком «Залізнична слава» ІІІ ступеня (наказ №356 від 12 грудня 2011 року); знаком «Відмінник господарства перевезень» (наказ №270 від 12 грудня 2012 року; знаком «За заслуги. Укрзалізниця» ІІІ ступеня (наказ №115 від 07 жовтня 2015 року) (а.с.14, 15).

Крім цього, наказами начальника залізниці № 1-н/к від 11 січня 2010 року, № 85-н/к від 17 травня 2010 року, № 365-н/к від 20 грудня 2010 року та № 68-н/к від 25 квітня 2013 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання своїх посадових обовязків, та застосовано такий вид стягнення як догана (а.с.83-86).

Відповідно до копії листів, які направлялись позивачу 25 квітня 2016 року, 27 квітня 2016 року, 10 травня 2016 року, ОСОБА_1 терміново викликали для отримання ним трудової книжки (а.с.63, 64, 65). Однак останній зявився і отримав свою трудову книжку лише 11 травня 2016 року, про що свідчить його підпис в Книзі ведення трудових книжок та вкладень до них (а.с.66-68).

Згідно з копією розрахункового листа від 25 квітня 2016 року, з позивачем було здійснено повний розрахунок при звільненні (а.с.75). Згідно з актом від 25 квітня 2016 року, о 15-22 год ОСОБА_1 був ознайомлений з цим наказом шляхом зачитування його вголос, однак поставити свій особистий підпис про ознайомлення з даним наказом та отримати його копію ОСОБА_1 відмовився (а.с.76). Крім цього, згідно з актом від 25 квітня 2016 року, о 15-26 год ОСОБА_1 було запропоновано отримати трудову книжку у відділі кадрів, однак останній відмовився (а.с.77).

На письмове прохання позивача йому було надано копії наказів про призначення на посаду та копії наказів про звільнення (а.с.78, 79).

Представник відповідача звернув увагу суду, що аналогічна ситуація з ОСОБА_1 склалася в 2014 році, однак тоді його не було звільнено. На підтвердження даного факту було надано протокол оперативної наради при першому заступнику начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 25 вересня 2014 року, копії листків непрацездатності (а.с.90-99). Також представником відповідача було надано копію колективного листа працівників відокремленого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень Південно-Західної залізниці щодо можливих службових зловживань з боку керівництва зазначеного підрозділу, зокрема, позивачем (а.с.100, 101).

Відповідно до копії наказу від 05 червня 2012 року №254-н Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» Про номенклатуру посад керівників, професіоналів і фахівців залізниці було затверджено номенклатуру посад керівників, професіоналів і фахівців залізниці, призначення та звільнення на які проводиться наказами начальника залізниці (додаток1), начальників дирекцій залізничних перевезень (додаток 2),начальників відокремлених підрозділів залізниці (додаток 3) (а.с.116-117).

Згідно з додатком 1 вищезазначеного наказу особу, яка займала посаду заступника начальника дирекції залізничних перевезень начальника комерційного відділу може прийняти на роботу та звільнити начальник залізниці своїм наказом (а.с.118-119).

Відповідно до копії наказу від 10 грудня 2015 року №006 Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Про затвердження штатних розписів затверджено та введено в дію штатні розписи виробничого штату служб, підрозділів, що знаходяться на фінансовому забезпеченні господарської служби та виробничих підрозділів філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» згідно з додатками 1-29 (а.с.122). Згідно з штатним розписом, посадовий оклад начальника комерційного відділу заступника начальника дирекції складає 6022 грн. щомісячно (а.с.123-124).

В свою чергу позивач надав суду номенклатуру посад ПАТ Укрзалізниця», на які призначення та звільнення працівників проводиться за рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця», серед яких і посада заступника начальника дирекції (а.с.129). Крім цього, суду було представлено порядок вирішення окремих питань з управління персоналом щодо працівників, посади яких зазначені в вищезазначеній номенклатурі (а.с.130-131). Відповідно до копії наказу в.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» було затверджено порядок призначення на посади та звільнення з посад керівних працівників ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.132-135).

Представник відповідача заперечував щодо достовірності цих представлених позивачем документів.

Заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд приходить до такого.

Ст.43 Конституції України гарантує, зокрема, кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Згідно з ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Статтею 148 цього ж Кодексу передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до вимог ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Вирішуючи даний трудовий спір, суд керується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 15 грудня 2010 року по справі № 6-20213св0, де вказано, що в справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Отже, надання належних доказів, про які буде йти мова, це обовязок відповідача.

Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням. Тому його слід проводити, виконуючи правила, встановлені для таких заходів впливу (ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України).

У судовому засіданні установлено, що позивач не оспорює процедуру його звільнення, передбачену КЗпП України, окрім звільнення без згоди Правління ПАТ «Укрзалізниця», як то передбачено відповідною номенклатурою. Не заперечує він і тому, що 17 грудня 2015 року з 13 до 17 години він був відсутній по місцю роботи, однак з поважних причин.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Однак відповідно до п.3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова), вирішуючи спори щодо накладення дисциплінарного стягнення на працівника в судовому порядку, суд перевіряє правильність його накладення, незалежно від того, чи була заявлена позивачем вимога про визнання його необґрунтованим, а також чи надано власнику право притягувати до дисциплінарної відповідальності працівника. Також підлягає мотивуванню висновок суду про ступінь вини працівника та правильність застосованого стягнення. З метою винесення законних і обґрунтованих рішень у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення трудової дисципліни; чи враховувалися власником підприємства тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких він був вчинений, а також попередня поведінка працівника; чи дотримані власником строки для застосування дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 22. Постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з п.24 Постанови, розглядаючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України), суди мають виходити з того, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і понад три години безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Суд констатує, що прогул є одним з грубих дисциплінарних проступків, який може призвести до дезорганізації в роботі всього трудового колективу, і тому згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, надається право власнику або уповноваженому ним органу звільняти працівника за прогул.

Матеріалами справи установлено, що до позивача за порушення трудової дисципліни прогул без поважних причин застосований захід стягнення, передбачений ст.147 КЗпП України звільнення.

Органом, правомочним застосовувати таке дисциплінарне стягнення, виступив начальник регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_26 в силу наданих йому повноважень (а.с.69).

Наказ про звільнення видав начальник регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Правомочність видання такого наказу підтверджується дослідженими у судовому засіданні наказом від 05 червня 2012 року №254-н Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» Про номенклатуру посад керівників, професіоналів і фахівців залізниці, згідно з додатком 1 до якого особу, яка займала посаду заступника начальника дирекції залізничних перевезень начальника комерційного відділу може прийняти на роботу та звільнити начальник залізниці своїм наказом (а.с.116-119).

Що стосується строків накладення дисциплінарного стягнення не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці то суд вважає, що порушень в цьому плані допущено не було, оскільки позивач до звільнення перебував на лікарняному, що визнано відповідачем. При цьому суд приймає до уваги, що у випадках самовільного залишення роботи звільнення проводять з урахуванням того, що останній день роботи і буде днем звільнення. При цьому наказ про звільнення може бути виданий значно пізніше, як в даному випадку.

Виконуючи вимоги ст.149 КЗпП України, дирекція отримала у ОСОБА_1 пояснення з приводу його відсутності на робочому місці 17 грудня 2015 року, згідно з якими він пояснив, що був відсутній 17 грудня 2015 року по причині хвороби дитини ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому надав копію довідки з дитячої поліклініки (а.с.49-50).

Суд вважає, що обставинами, які обтяжують дисциплінарну відповідальність ОСОБА_1, можна віднести вчинення проступку не вперше, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні наказами начальника залізниці № 1-н/к від 11 січня 2010 року, № 85-н/к від 17 травня 2010 року, № 365-н/к від 20 грудня 2010 року та № 68-н/к від 25 квітня 2013 року про застосування до позивача такого виду стягнення як догана (а.с.83-86), а також протоколом оперативної наради при першому заступнику начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 25 вересня 2014 року, коли вирішувалось питання про звільнення позивача (а.с.90-99); настання негативних наслідків для підприємства у виді неоперативного вирішення виробничих питань; а також умисел ОСОБА_1, який, не дивлячись на заборону начальника дирекції покидати робоче місце після 13 години, з цього часу до 17 години був відсутній на роботі.

Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд згідно зі ст.ст.58, 59 цього ж Кодексу вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування і одержані у передбаченому законом порядку.

Судом не взято до уваги номенклатуру посад ПАТ «Укрзалізниця», яку в якості доказу неправомірності свого звільнення надав позивач, не пояснюючи у судовому засіданні її походження, і згідно з якою призначення та звільнення працівників проводиться за рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця», серед яких і посада заступника начальника дирекції, оскільки ці докази суд вважає недопустимими такими, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тому, що не відповідають звичайним вимогам, які ставляться до документів: вони містять тільки друкований текст, без підписів та печаток видавника або осіб, що мають право їх завіряти (а.с.129-135).

Тому, на думку суду, вимоги ч.3 ст.149 КЗпП України щодо врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника підприємством при звільненні позивача також виконані у повному обсязі. При цьому суд враховує, що застосування до працівника такого заходу дисциплінарного стягнення як звільнення за порушення трудової дисципліни є правом роботодавця відповідно до ст.147 КЗпП України.

Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності, про що наголошував Верховний Суд у своєму рішенні від 19 жовтня 2011 року по справі № 6-56708св10.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул уважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ст.40 КЗпП, враховуються будь-які докази із числа, передбачених ст.57 ЦПК. При цьому відсутність працівника може підтверджуватися не тільки лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а й показаннями свідків та іншими доказами.

У судовому засіданні установлено, що позивач був відсутній на роботі 17 грудня 2015 року більше трьох годин з 13 до 17 години, що він сам не заперечує, а також підтверджується дослідженими у судовому засіданні актом від 17 грудня 2015 року, складеним о 17 годині 15 хвилин, а також показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, підстав критично оцінювати які у суду не має, оскільки ці показання логічні, послідовні, узгоджуються між собою та іншими матеріалами справи. При цьому свідки ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили суд про труднощі у вирішенні виробничих питань у звязку з відсутністю на робочому місці позивача, що можна вважати негативними для підприємства наслідками.

Вирішуючи питання про поважність відсутності на роботі позивача 17 грудня 2015 року, суд враховує, що у позовній заяві він посилався на хворобу своєї дочки, у звязку з чим в цей день звертався разом з нею до лікаря, посилаючись при цьому на відповідну довідку. У судовому засіданні вказав іншу підставу поважності відсутності його на робочому місці 17 грудня 2015 року поїздка у м. Вінницю для консультації з лікарем щодо хвороби його дочки.

Враховуючи викриття позивача у наданні неправдивої довідки від 17 грудня 2015 року, що було установлено пізніше досудовим слідством, а також непослідовність своєї позиції у наданні підприємству, а пізніше і суду доказів поважності своєї відсутності на робочому місці 17 грудня 2015 року, суд не приймає до уваги так звану поважність відсутності позивача на роботі і розцінює таку його позицію як намагання уникнути дисциплінарної відповідальності за вчинений проступок. Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10 щодо зустрічі позивача 17 грудня 2015 року з останнім лікарем обласної дитячої лікарні, який погодився надати заочну консультацію по лікуванню дитини, не знаючи симптомів її хвороби та не обстежуючи саму дитину, суд вважає нелогічними та непослідовними, а звідси неправдивими і такими, що надавались цими свідками з метою допомогти позивачеві у вирішенні особистих питань.

При цьому суд не приймає до уваги надані відповідачем докази неправдивості медичної довідки від 17 грудня 2015 року саму довідку сімейного лікаря від 17 грудня 2105 року (а.с.16), виписку з медичної картки дитини про хворобу (а.с.17), пояснення сімейного лікаря про спростування правдивості цієї довідки (а.с.18-19), відомості про відсутність дитини в школі (а.с.20-23), переписку дирекції з лікарнею з метою встановлення достовірності довідки від 17 грудня 2015 року (а.с.54-58), документи досудового слідства про проведення слідства та закриття кримінального провадження по факту підробки цієї довідки (а.с.61-62, 127), а також показання свідка слідчого Пивовара С.В. як підтвердження неповажності прогулу позивача, і вважає їх неналежними доказами, оскільки судом у судовому засіданні зясовується поважність причин відсутності ОСОБА_1 на роботі, а не відповідність медичної довідки вимогам правових актів Міністерства охорони здоровя та Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність.

Розірвати трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України (у випадку прогулу, у т. ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин), можна лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації. Однією з гарантій при звільненні працівників є необхідність отримання роботодавцем попередньої згоди профспілкового органу у випадках, передбачених ст. 43 КЗпП.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у 15-денний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Як видно з наданих відповідачем матеріалів, підприємство зверталось до профкому з поданням про надання згоди на звільнення позивача (а.с.51). Як показав к судовому засіданні свідок ОСОБА_21, така згода не була надана 23 березня 2016 року рішенням № 83, оскільки ОСОБА_1 представив довідку з лікарні про перебування там з дитиною 17 грудня 2015 року. Коли ж стало відомо, що довідка неправдива, профком визнав недійсним це рішення і зміг винести нове 11 квітня 2016 року, яким надав згоду на звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. Тривалий термін розгляду подання зумовлений перебуванням позивача на лікарняному та незявлення на засідання профкому, куди його неодноразово запрошували.

Підстав не брати до уваги показань цього свідка у суду немає, оскільки вони підтверджуються узгодженими між собою та іншими матеріалами справи доказами : поданням щодо погодження звільнення позивача на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.51), рішенням профкому № 84 від 11 квітня 2016 року про надання згоди на звільнення позивача (а.с.52-53), які суд також вважає належними і допустимими в світлі вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України.

Суд не приймає до уваги лист від 5 травня 2016 року голови Жмеринської територіальної профспілкової організації професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України про те, що рішення засідання профспілкового комітету від 24 березня 2016 року є правочинним (а.с.104), оскільки це є думка голови цієї організації, а рішення від 24 березня 2016 року, яким не надано згоду на звільнення ОСОБА_1, скасоване 25 березня 2016 року.

Суд вважає технічною помилкою посилання у наказі начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_26 від 25 квітня 2016 року №360/ОС про звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України - на рішення профкому № 83 від 24 березня 2016 року (а.с.8), оскільки це рішення скасоване, а згода на звільнення отримана у профкому 11 квітня 2016 року (а.с.52-53).

Виконуючи вимоги ч.4 ст.149 КЗпП України щодо оголошення стягнення в наказі (розпорядженні) і повідомлення працівникові під розписку, а також ч.1 ст.47 цього ж Кодексу про зобовязання в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, дирекція у день звільнення 25 квітня 2016 року неодноразово намагалась ознайомити позивача з наказом про звільнення та вручити йому копію наказу, однак він відмовився, про що свідчать відповідні акти (а.с.70, 72, 74). Листами керівництва від 25 квітня 2016 року, 27 квітня 2016 року, 10 травня 2016 року позивач викликався для отримання трудової книжки, однак зявився тільки 11 травня 2016 року, про що свідчить його підпис в Книзі ведення трудових книжок та вкладень до них (а.с.63-68).

Ці докази суд також вважає належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування і одержані у встановленому законом порядку.

Таким чином суд, оцінивши пояснення сторін, свідків, письмові докази кожен окремо та їх взаємозвязку, приходить до висновку, що в даному випадку звільнення позивача відбулось без порушення законодавства про працю, а тому його вимоги про поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 40, 147, 147-1, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий К.Шепель