НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3685/16
№ 2/183/2132/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку № 4 з надвірними прибудовами, що розташований по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області та в цілому складається з: житловий будинок-А, прибудова-а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, літній душ - Д, навіс - Е, навіс - Ж, погріб - 3, колодязь - К, яма вигрібна - Я, замощення - І, цоколь - Ц, огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3, огорожа - №4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 померлого 01 березня 2003 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку № 4 з надвірними прибудовами, що розташований по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області та в цілому складається з: житловий будинок-А, прибудова-а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, літній душ - Д, навіс - Е, навіс - Ж, погріб - 3, колодязь - К, яма вигрібна - Я, замощення -1, цоколь - Ц, огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3, огорожа - №4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 24 травня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 01 березня 2003 року помер батько позивача - ОСОБА_2, який за життя побудував житловий будинок №2 (у звязку з зміною номеру будинку - №4) по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області, але право власності на нього зареєструвати не встиг. Спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого 01 березня 2003 року була його дружина і мати позивача - ОСОБА_3, яка прийняла спадщину та належним чином не оформила її та померла 24 травня 2008 року. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги спадкування є донька померлої - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Інший спадкоємець брат позивача - ОСОБА_4 помер 17 грудня 2006 року. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, Однак, оскільки, за життя ОСОБА_2 не встиг оформити правовстановлюючу і технічну документацію на жилий будинок розташований за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, а ОСОБА_3 не оформила спадкові права після померлого чоловіка, то нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що на думку позивача є порушенням її спадкових прав та підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Позивач до суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників. Не заперечили проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

20 січня 1957 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб.

На підставі рішення Міськвиконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів від 23 липня 1958 року № 11/22/378 ОСОБА_2 отримав дозвіл на будівництво житлового будинку та службових приміщень за адресою: вул. Б.Хмельницького, 2, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області. Також, у відповідності до звідного оціночного акту по домоволодінню № 2 від 16 липня 1959 року, ОСОБА_2 збудовано житловий будинок, розташований за адресою: вул. Б.Хмельницького, 2, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області. Водночас, у відповідності до листа КП «НМБТІ» ДОР № 213/1 від 15 серпня 2016 року, відповідно до інвентаризаційної справи, станом на 29 грудня 2012 року, власником домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Б.Хмельницького, 4, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 14 травня 1962 року, згідно з рішенням виконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів № 313 від 09 травня 1962 року, зареєстрованого в БТІ за р.№2902 в реєстрову книгу 21.

01 січня 2003 року помер ОСОБА_2 батько ОСОБА_1

По день смерті ОСОБА_2 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із дружиною ОСОБА_3

01 липня 2003 року до Новомосковської державної нотаріальної контори подано заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2, ОСОБА_5 із заявою про відмову від спадщини за законом на користь ОСОБА_3, та 22 червня 2016 року подано заяву ОСОБА_1, яка з 04 грудня 1990 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 22 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки спадкоємцем ОСОБА_1 не наданий правовстановлюючий документ на 1/3 (одну третю) частину жилого будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Б. Хмельницького, буд. 4 (чотири).

17 грудня 2006 року помер брат позивача та син ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4.

У відповідності до відповіді Новомосковської державної нотаріальної контори, спадкової справи після смерті ОСОБА_4 не заводилось.

24 травня 2008 року померла ОСОБА_3 мати ОСОБА_1

03 червня 2008 року ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 та 07 серпня 2013 року отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,1 га, кадастровий номер :02:037:0683.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 22 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на спадковий будинок, який належав чоловіку спадкодавця ОСОБА_2, який помер 01 березня 2003 року, спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки спадкоємцем ОСОБА_1 не наданий правовстановлюючий документ на 2/3 (дві треті) частини жилого будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Б. Хмельницького, буд. 4 (чотири).

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.

Нормами ст.549 ЦК УРСР, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 протягом шести місяців після смерті ОСОБА_2 вступила в управління спадковим майном або звернулася із заявою про прийняття спадщини, підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 суд не вбачає.

Водночас, відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи фактів: належності ОСОБА_2 житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Новомосковськ Дніпропетровської області; фактичного прийняття спадщини в порядку, встановленому ст.549 ЦК УРСР після померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3; відсутність в матеріалах спадкової справи доказів прийняття спадщини іншими спадкоємцями; відсутність доказів належної реєстрації спадкових прав після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3; смерть ОСОБА_3 та подання заяви у встановлений ст. 1269 ЦК України строк ОСОБА_1; відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцями нерухомого майна на користь третіх осіб; відсутність доказів наявності інших спадкоємців та враховуючи дані наданого технічного паспорту щодо року побудови споруд - суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем ОСОБА_3 за законом належить визнати право власності на майно житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Новомосковськ Дніпропетровської області що, належав чоловіку спадкодавця ОСОБА_2, який помер 01 березня 2003 року, спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 24 травня 2008 року право власності на житловий будинок № 4 з надвірними прибудовами, що розташований по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області та в цілому складається з: житловий будинок-А, прибудова-а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, літній душ - Д, навіс - Е, навіс - Ж, погріб - З, колодязь - К, яма вигрібна - Я, замощення -1, огорожа № 4, що належав ОСОБА_2, який помер 01 березня 2003 року та спадкоємицею якого в порядку спадкування за законом була його дружина - ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов