Справа № 473/1170/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"10" червня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 20.02.2005 року по 22.03.2016 року вона та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання та за спільні кошти вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 право власності на який зареєстровано за відповідачем.

Проте, відносини між сторонами на даний час погіршилися, а згоди про добровільний поділ майна вони не досягли.

Тому, посилаючись на наведені обставини, а також положення ст. 74 СК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту спільного проживання з нею без реєстрації шлюбу визнав. Проте, вимоги позивача про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю, його поділу вважав безпідставними, посилаючись на те, що останній був придбаний виключно за рахунок його доходів, тоді як позивач прибутків не отримувала.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали цивільної справи, в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, як встановлено в судовому засіданні, з 20.02.2005 року по 22.03.2016 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, що знайшло своє повне підтвердження показаннями свідків та письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.11-12,14).

До цього ж вказана обставина була визнана відповідачем у судовому засіданні, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

За вказаний період, як вбачається з матеріалів справи та договору купівлі - продажу, посвідченого 14.08.2007 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області, за відповідачем ОСОБА_3 зареєстрований на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 за № 10-р від 19.02.2016 року) в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області (а.с. 4, 5,32).

Відповідно до ч. 1 ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від встановлення цього факту залежить подальша охорона, підтвердження або створення умов здійснення фізичною особою особистих немайнових або майнових прав.

Згідно ч. 6 ст. 235 ЦПК України такий факт розглядається в позовному провадженні, якщо між зацікавленими у його встановленні особами існує спір про право.

Таким чином, враховуючи обставини справи та наявність між сторонами спору про право, суд вбачає підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в межах спору про поділ майна.

За загальним правилом, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя (ч. 2ст. 21 СК України).

Разом з тим, згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, виходячи з наведеного, кожна річ, набута зазначеними особами за період їх проживання однією сім'єю без шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Оскільки чинним законодавством презюмується виникнення у жінки та чоловіка, що проживають однією сім'єю без шлюбу між собою права спільної сумісної власності на майно, набуте за цей час, то, обов'язок довести протилежне, покладається на особу, яка вважає майно своєю особистою власністю.

При цьому, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами з дотриманням вимог ст.ст.57- 60 ЦПК України

Проте, відповідачем доказів про те, що спірне майно було придбано за рахунок його особистих доходів, надано не було, незважаючи на неодноразові роз'яснення з цього приводу.

Разом з тим, надана позивачем розписка свідчить про участь останньої у матеріальних витратах на придбання спірного житлового будинку (а.с. 13).

За такого, спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3, на яке поширюються положення глави 8 цього Кодексу (яка регулює правовий статус та порядок поділу майна між подружжям).

Зокрема, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином набуте сторонами в період проживання однією сім'єю нерухоме майно належить їм на праві спільної власності та підлягає розподілу між ними в рівних частках.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, відповідно до наданих доказів, підлягають стягненню судові витрати в розмірі 826 грн. 80 коп. (судовий збір).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 20.02.2005 року по 22.03.2016 року.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Поділити спільне майно, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в рівних частках право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, тобто по ? частці за кожним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 826 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан