У х в а л а

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання кредитного договору розірваним за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2011 року в сумі 27 781 грн 52 коп. У позові вказував, що між банком та відповідачем 10 серпня 2011 року було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_6 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, а тому утворилась заборгованість, яку позивач просив суд стягнути на його користь позивач.

У вересня 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати кредитний договір приєднання-заяву анкету від 10 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк», розірваним. Позовні вимоги мотивовані тим, що, вимагаючи дострокового стягнення суми кредиту в умовах фінансової кризи та підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, банк фактично змінив зміст договору щодо прав та обов'язків сторін та строку його дії, а тому виходячи з положень ст.ст. 652, 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору розірваним відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року скасовано рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 27 781 грн 52 коп. заборгованості за кредитним договором від 10 серпня 2011 року, з них: 14 915 грн заборгованість за кредитом; 10 267 грн 40 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф (фіксована частина); 1299 грн 12 коп. штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договоромта залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Рішення судів в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору розірваним сторонами не оскаржується в касаційному порядку, тому в силу ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 04 липня 2007 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4 200 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (том 1 а.с.115, 13-36). За умовами вказаного договору банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

На обслуговування вказаного кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до вимог п.п. 8.1,8.2 постанови Національного банку України від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» банк відкриває клієнтам карткові рахунки на умовах договору в порядку встановленому цією Інструкцією для відкриття поточних рахунків з урахуванням певних особливостей передбачених інструкцією. Якщо клієнт вже має в банку рахунок, цей рахунок ідентифікований банком і сформована справа з юридичного оформлення рахунку, то відкриття такому клієнту карткового рахунку здійснюється шляхом укладання договору на підставі заяви про відкриття поточного рахунку.

На підставі наказу від 06 березня 2010 року були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк».

10 серпня 2011 року ОСОБА_6 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.10, т.1), відповідно до вказаної заяви банком не встановлювався кредитний ліміт та не зазначались відсотки.

Відповідно до положень ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки( фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредиту, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно п. 2.1.1.5.4., п. 2.1.1.8.4. Правил користування платіжною карткою клієнт при незгоді з змінами правил та тарифів банку має право звернутися до банку для розірвання договору та погасити заборгованість. Відповідний картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви клієнта.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в момент підписання анкети-заяви 10 серпня 2011 року ОСОБА_6 не заперечувала проти продовження дії договору від 04 липня 2007 року, погодилась з новими умовами та правилами надання банківських послуг, не звернулась до банку з заявою про розірвання кредитного договору та погашення виниклої кредитної заборгованості, також не зверталась з заявою про закриття банківського рахунку, а, навпаки, користувалась новою кредитною карткою на умовах, які були запропоновані банком.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважав, що підписання 10 серпня 2011 року ОСОБА_6 заяви-анкети не є укладенням нового кредитного договору, а отже виходячи з правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та враховуючи, що заборгованість по кредитному договору від 04 липня 2007 року обраховувалась банком на особовому рахунку, який був відкритий позивачем для обслуговування кредитного договору від 04 липня 2007 року, а погашення заборгованості відбувалося з кредитної картки, яку позивач отримала в серпні 2011 року і строк дії, якої закінчився в серпні 2014 року, строк позовної давності застосуванню не підлягає.

Крім того, 13 вересня 2012 року ОСОБА_6 змінила картку «Універсальна» та картку «Універсальна Gold» і згідно виписки про рух коштів по вказаній картці - заборгованість на момент її отримання становить 4 462 грн 76 коп. Користуючись карткою «Універсальна Gold» ОСОБА_6 також користувалась наданими їй коштами згідно укладеного договору від 04 липня 2007 року та здійснювала погашення заборгованості.

Зміна ліміту на картковому рахунку передбачена умовами договору.

Крім того, відповідності до п. 1.1.2.7. Умов та Правил надання банківських послуг власник картки повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафта.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням інформації наданої банком щодо заборгованості за договором від 10 серпня 2011 року, а також виписок по рахунку, згідно із якими неправомірно було перенесено заборгованість за договором від 04 липня 2007 року на кредитну картку НОМЕР_2, яка була видана за договором від 10 серпня 2011 року, у задоволені позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості в сумі 27 781 грн 52 коп. за кредитним договором від 10 серпня 2011 року, а не за іншими договорами, укладеними між сторонами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанціїна підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що, звертаючись до суду, банк фактично просив стягнути заборгованість з ОСОБА_6 за кредитним договором від 04 липня 2007 року, помилково зазначивши дату підписання анкети-заяви від 10 серпня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у зв'язку із чим відповідне боргове зобов'язання в сумі 27 781 грн 52 коп. необхідно стягнути із боржника. Тобто судом апеляційної інстанції зазначено, що між сторонами укладено один кредитний договір.

Розглядаючи справу в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції у вказаній частині відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик