Провадження №4-с/760/80/16
Справа №760/4653/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик Інни Олександрівни про відкриття виконавчого провадження №50172059 від 16.02.2016, заінтересована особа: ОСОБА_3, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою і просить визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик Інни Олександрівни про відкриття виконавчого провадження №50172059 від 16.02.2016 неправомірною та скасувати її.

Посилається в скарзі на те, що 16 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик Інною Олександрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50172059 з виконання виконавчого листа №760/21468/14-ц, виданого 10 лютого 2016 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 419, 50 грн.

Скаржник вважає вказану постанову неправомірною, прийнятою з порушенням норм процесуального права, такою, що підлягає обов'язковому скасуванню з наступних підстав.

У своїй скарзі, заявник вказує, що оскаржувану постанову винесено 16.02.2016. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Однак, оскаржувану постанову було направлено заявнику лише 23.02.2016, а отримана вона була ОСОБА_1 26 лютого 2016 року.

В той же час постановою встановлено строк на самостійне виконання рішення боржником - до 22.02.2016.

Скаржник посилається на те, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено заявнику після закінчення строку, встановленого на самостійне виконання рішення суду, виконати його самостійно виявилось неможливим, і наразі заявник має нести додаткові витрати відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з цього, скаржник просить задовольнити скаргу.

Державний виконавець у судовому засіданні скаргу не визнав, просив відмовити у зв»язку з її необгрунтованістю.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 16 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик Інною Олександрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50172059 з виконання виконавчого листа №760/21468/14-ц, виданого 10 лютого 2016 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 419, 50 грн та надано боржнику строк для самостійного виконання у термін до 22.02.2016 .

Встановлено, що оскаржувану постанову було направлено заявнику лише 23.02.2016, що підтверджується копією конверта та витягу з сайту УДППЗ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 186.

Також встановлено, що згідно квитанції від 25.03.2016 ОСОБА_1 було сплачено 419,50 грн. суми боргу, 41,95 грн виконавчого збору та 116,82 грн витрат на проведення виконавчих дій, та на цій підставі заявою від 22.04.2016 вона просила відділ ДВС Солом»янського РУЮ в м. Києві закрити виконавче провадження та видати їй постанову про це.

Звертаючись до суду зі скаргою заявник вказує, на те, що невчасне відправлення їй постанови про відкриття виконавчого провадження призвело до сплати нею виконавчого збору та порушення її прав, у зв»язку з цим оскаржувану постанову на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» слід визнати неправомірною та скасувати.

Суд вважає вказану позицію заявника, підтриману у судовому засіданні її представником, необгрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 17 вищезазначеного закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: в тому числі виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Статтею 19 Закону «Про виконавче провадження» визначені підстави для відкриття виконавчого провадження. Так державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону : 1)за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Крім того, згідно ст 25 цього ж закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Крім того, згідно ж ч.5 цієї ж статті копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається зі скарги заявниця просить визнати оскаржувану постанову неправомірною та скасувати її на підставі ст. 25 Закону «Про виконавче провадження», однак підстав її неправомірності не зазначає не встановлено їх і судом, а ст. 25 регулює підстави прийняття виконавого документа до виконання..

Крім того, слід звернути увагу на наступне, що до суду з заявою про оскарження дій державного виконавця щодо невчасного надіслання постанови заявник не звертається, хоча в скарзі фактично викладає підстави для цього.

Так згідно ст. 35 цього ж закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами

документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Однак, як встановлено вище, заявник правом передбаченим законом не скористалася, а сплатила суму боргу, виконавчий збір.

З вразування вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст 1,17, 25, 35 Закону «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик Інни Олександрівни про відкриття виконавчого провадження №50172059 від 16.02.2016 р про визнанння її неправомірною та скасування відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Суддя: І. А. Усатова