Справа №461/1574/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

08 червня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Білоус М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Фізична особа-підриємець ОСОБА_2, Фізична особа-підриємець ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності,

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсним кредитний договір № 401631132 від 05.07.2014 року укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді oднoстoрoнньої реституції та стягнути з відповідача 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 00 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.06.2014 р. уклала Договір (індивідуальний номер замовлення №ВМ-648L) з ФОП ОСОБА_2 на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 2.1. Договору вартість виробів складає 6716 грн. Також, у цьому ж приміщенні разом з укладенням вказаного договору, нею було підписано кредитний договір № 401631132 від 05.07.2014 року, зі змістом та умовами якого її не було ознайомлено, при цьому переконано, що це є документи по безвідсотковій розстрочці. Після ознайомлення з документами, примірники яких їй були надані, виявилося, що її введено в оману щодо особи продавця товару, істотних умов договору (процентної ставки, значення подорожчання кредиту та інших умов). Пунктом 2.5 вказаного кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в специфікації №401631132 від 05.07.2014 року або листі-гарантії до цього договору від 05.07.2014 року у загальній сумі 6044,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2015р. ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 і ч.3ст.190 КК України. Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_2, у період часу із 17 листопада 2013 року до 09 серпня 2014 року, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу передбачену договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Крім цього, 4 червня 2014 року ОСОБА_2, перебуваючи в офісі, що розташувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуального замовлення ВМ-648L) від 05.06.2014 року укладеного із ОСОБА_1, отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 6716 гривень, не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілою, вказані грошові кошти на вимогу ОСОБА_1 не повернув, спричинивши таким чином останній матеріальну шкоду на зазначену суму. Отже, на момент укладення кредитного договору №401631132 від 05.07.2014 року сторона не мала наміру створення реальних правових наслідків, а саме наміру надати кредит позичальнику для придбання ним послуг по виготовленню та встановленню вікон, а наміром було перерахувати кошти на рахунок третіх осіб для використання ними таких на власні потреби.

За вищевказаних обставин, вважає, укладений між сторонами кредитний договір №401631132 від 05.07.2014 р. недійсним, оскільки такий не відповідає вимогам ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України, вчинений під впливом обману та без наміру створення правових наслідків, тобто є фіктивним.

Крім цього, оскільки позивач на виконання умов оспорюваного кредитного договору № 401631132 від 05.07.2014 р. сплатила на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1080,00 грн., то у відповідності до вимог ст.216 ЦК України просить стягнути такі з відповідача.

Позивач в судове засідання не зявилась, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечив.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне.

05.06.2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір (індивідуальний номер замовлення № ВМ-648L) на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. ( а.с.8)

Згідно з п.3.2. вказаного договору після оплати повної вартості виробів замовником, виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту укладення договору на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій.

Одночасно з укладенням вказаного договору, між ОСОБА_1Б та ПАТ «Альфа-Банк» було підписано кредитний договір № 401631132 від 05.07.2014 року, відповідно до п.2.5 якого кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в специфікації № 401631132 від 05.07.2014 року або листі-гарантії до цього договору від 05.07.2014 року у загальній сумі 6044,00 грн. шляхом безготівкового перерахування готівкових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 (а.с. 9)

Відповідно до ч 1.ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2015р. ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3ст.190 КК України.

Як вбачається з копії вказаного вироку, ОСОБА_2, у період часу із 17 листопада 2013 року до 09 серпня 2014 року, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу передбачену договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Крім цього, 4 червня 2014 року ОСОБА_2, перебуваючи в офісі, що розташувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуального замовлення ВМ-648L) від 05.06.2014 року укладеного із ОСОБА_1, отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 6716 гривень, не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілою, вказані грошові кошти на вимогу ОСОБА_1 не повернув, спричинивши таким чином останній матеріальну шкоду на зазначену суму.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно з договором (індивідуальний номер замовлення № ВМ-648L) від 05.06.2014 р. укладеного із ОСОБА_1, отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 6716,00 грн., не виконав роботу передбачену договором, вказані кошти на вимогу ОСОБА_1 не повернув.

Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та судової практики Верховного Суду України з зазначеної категорії справ, при вчиненні правочину під впливом обману, формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Зі змісту вказаних правочинів вбачається, що метою укладення договору про надання споживчого кредиту, позивачу була запропонована оплата матеріалів та послуг з виготовлення конструкцій ПВХ ФОП ОСОБА_2, а вигодонабувачем за цим договором являється інша фізична особа підприємець ОСОБА_3 Крім цього, в момент підписання договору споживчого кредиту ОСОБА_1 не усвідомлювала того факту, що укладає договір із банком, оскільки представник банку був відсутній, а сторона за договором побутового підряду її запевнила, що нею укладається договір по безвідсотковій розстрочці для оплати вартості виготовлення конструкцій ПВХ, а не отримання повної суми в кредит.

Відповідно до ч.1ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, оскільки внаслідок недобросовісних дій сторони за договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 648 L) від 05.06.2014 року, які полягали у тому, що не будучи представником ПАТ «Альфа-Банк», але володіючи без відповідних повноважень примірником кредитного договору №401631132, не було надано позивачу можливості ознайомитися з договором, одночасно надано неправдиву та неповну інформацію про правову природу правочину, зміст прав та обовязків, що виникали у позивача після укладення такого правочину, і в такий спосіб, шляхом обману, у позивача було недобросовісно сформовано внутрішню волю до укладення оспорюваного правочину, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійним кредитного договору є підставними та підлягають до задоволення.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання вищевказаного кредитного договору №401631132 сплатила відповідачу 01.08.2014р. 690 грн. (а.с.12), 02.09.2014р. 390 грн. (а.с.12), а всього 1080,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, оскільки кредитний договір №401631132 від 05.07.2014 р. визнано недійсним, суд приходить до висновку, що одержані відповідачем на виконання цього договору грошові кошти в сумі 1080,00 грн. підлягають поверненню позивачу, тому в цій частині позовні вимоги також слід задовольнити.

Задовольняючи позовні вимоги у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у відповідності до вимог пп.1, 2 п.1 ч.2 ст.4, ст.6 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1102 грн. 40 коп. (по 551 грн. 20 коп. за звернення до суду із позовними вимогами майнового та немайнового характеру) слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215, 224 -228 ЦПК України суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Кредитний договір № 401631132 від 05.07.2014 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді oднoстoрoнньої реституції щодо кредитного договору № 401631132 від 05.07.2014 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (Адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, Код ) на користь ОСОБА_1 (Адреса: 79008, м. Львів, пл. Д.Галицького, 2/11, Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) отриману за недійсним правочином грошову суму в розмірі 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (Адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, (ідентифікаційний код 23494714) в дохід держави 1102 грн. 40 коп. (одну тисячу сто дві гривні сорок копійок) судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя К.О. Котельва