Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1737/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну АДРЕСА_1, яка належить останньому шляхом її продажу на прилюдних торгах. Обґрунтовував вимоги тим, що 11.04.2007 між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 286/25-441, за умовами якого АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») надав останній у тимчасове користування 12000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном погашення не пізніше 10.04.2012. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором цього ж дня було укладено іпотечний договір з ОСОБА_2 за яким відповідач передав у заставу спірну квартиру.

Посилаючись на те, що позичальник виконує свої зобовязання не належним чином позивач просив суд задовольнити його позов та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну кв. № 74 по вул. Героїв України (Дзержинського), 4-а у м. Бердичеві Житомирської області, загальною площею 42,5 кв. м., житловою площею 27,6 кв. м., що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 06.08.2001 року, реєстровий № 5241, зареєстрованого державним комунальним підприємством «Бердичівське ОМ БТІ» в книзі № 67 номер запису 9723 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижче 456184,80 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 № 286/25-441 від 11.04.2007, у сумі 243896,67 грн., з яких: 122606,40 грн. борг за кредитом, 93533,42 грн. борг за відсотками, пеня - 24946,40 грн., 2810,86 грн. - третейський збір. Відстрочено виконання рішення на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин справи, суд не надав належної оцінки обставинам по справі.

Відповідач вказує, що суд при прийнятті рішення не врахував доводів його заяви про застосування строків позовної давності.

У своїх доводах також посилається на норми ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку» та на постанову ВСУ від 21.10.2015 по справі № 6-831цс15.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ст.7 вищевказаного Закону)

Також ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.10.2014 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 11.04.2007 було укладено договір кредиту № 286/25-441. За умовами вказаного договору остання отримала грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США. У звязку з тим, що ОСОБА_3 виконує взяті на себе зобовязання не належним чином виникла заборгованість у сумі 241085,84 грн., яку вказаним рішенням було стягнуто на користь банку (т. 1 а. с. 9-10).

Крім того, 11.04.2007 на забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав у заставу банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 6-8).

Відповідно до п. п. 2.4.3. зазначеного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

У відповідності до пунктів 4.1, 4.6 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Пункт 4.5 договору іпотеки передбачає, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Тому, задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції правильно виходив, із того, що вимоги про звернення стягнення на перемет іпотеки є підставними.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 щодо безпідставного відхилення судом першої інстанції його заяви про пропуск позивачем строків позовної давності.

Так, ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 вищевказаної правової норми передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ЦК України).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, п. 6.3. договору іпотеки передбачено, що договір діє до припинення основного зобовязання.

Згідно п. 1.1. вищевказаного кредитного договору від 11.04.2007 кредит має бути повернуто в строк до 10 квітня 2012 року. Договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань ( п.7.3. Кредитного договору, т.1, а.с. 144, зворот).

Відповідно до частини 5 статті 3 ЗУ „Про іпотеку іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Посилання відповідача на дострокову вимогу про повернення всієї суми боргу, яка була йому направлена у жовтні 2008 року не свідчить про пропущення позивачем трирічного строку позовної давності, з огляду на те, що в подальшому позичальник ОСОБА_3 борг за кредитним договором визнавала, вносячи кошти на його погашення (т.1,а.с. 135).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж позичальником було здійснено 01.11.2012 року (т.1, а.с. 132, зворот).

Крім того, у 2014 році банк звертався за захистом свого порушеного права до Третейського суду (т.1,а.с. 9-10 ).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вищевказані обставини свідчать про переривання строку позовної давності за основним зобовязанням забезпеченим іпотекою.

ПАТ „Укрсоцбанк з позовом до суду звернулося 16 квітня 2015 року.

Підстави вважати, що строк давності предявлення вимоги за договором іпотеки сплив відсутні.

Також не впливають на законність оспореного судового рішення доводи ОСОБА_2 про те, що рішення про стягнення на користь банку заборгованості із ОСОБА_3 за вищевказаним кредитом, як він вважає, було прийнято Третейським судом, якому такі спори не підвідомчі. Наведене рішення не оспорене та є чинним.

Зважаючи, що позичальником свої зобовязання за кредитним договором № 286/25-441 не виконано, розмір невиконаного зобовязання позивачем доведено, правильність нарахування боргу не оспорено відповідачем, суд першої інстанції законно звернув стягнення на предмет іпотеки у спосіб, зазначений у позові, який узгоджується із Законом та умовами іпотечного договору.

Рішення відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи. Підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: