АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Власенко А.О. в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року публічним акціонерним товариством комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») подано у суд до ОСОБА_2 позов про стягнення кредитної заборгованості.

Вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено кредитний договір, умови якого боржник порушив, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, у сумі 29566 грн. 80 коп., яка складається з заборгованості по кредиту, в сумі 11530 грн. 62 коп., 11 грн. 02 коп. -за відсотками, 1383 грн. 66 коп. - з комісії, 14757 грн. 37 коп. - пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1384 грн. 13 коп. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Власенко А.О. в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, несприяння повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що 23 серпня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у вигляді заяви позичальника № K2HCR404280955 про видачу строкового кредиту у розмірі 11530 грн. 62 коп. строком на 24 місяці з 23 серпня 2012 року по 22 серпня 2014 року включно з відсотковою ставкою 0,12 % річних, з одноразовою винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 1024 грн. 36 коп. та щомісячною винагородою у розмірі 230 грн. 61 коп.(а.с.5).

Відповідно до змісту долученого до справи розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 29566 грн. 80 коп., яка складається з заборгованості по кредиту, в сумі 11530 грн. 62 коп., 11 грн. 02 коп. -за відсотками, 1383 грн. 66 коп. - з комісії, 14757 грн. 37 коп. - пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1384 грн. 13 коп. - штраф (відсоток від суми заборгованості) (а.с.4).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, а відсутність доказів того, що вони стосуються кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2, є перешкодою до визнання судом факту отримання відповідачем кредиту, в сумі 11530 грн. 62 коп.

Разом з тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, остільки суд при ухваленні судового рішення не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами спору, та обставини справи, які є предметом доказування.

Як убачається з матеріалів справи, 23 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у вигляді заяви позичальника № K2HCR404280955, відповідно до умов якого відповідач просив надати йому кредит, в сумі 115320 грн. 62 коп., строком на 24 місяці, зі сплатою 0,12% річних та кінцевим терміном повернення - 22 серпня 2014 року.

Пунктом 14заяви передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань в погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у Умовах та правилах за кожен день прострочки.

Окрім того, на заяві позичальника відповідач підтвердив, що отримав оригінал кредитного договору (п.13 заяви), та зазначив, що ця заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає кредитно-заставний договір (п.15) (а.с.5).Дана заява засвідчена підписом відповідача й у встановленому законом порядку не визнана недійсною.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 23 серпня 2012 року заяву № K2HCR404280955 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, про що зазначено у самій заяві.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання заяви позичальника.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, остільки підписання договору щодо підписання заяви не вважається підписання договору щодо Умов та Правил надання банківських послуг не можуть бути визнані обґрунтованими.

Згідно положень ст.ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання виконав, надавши кредитні кошти, відповідач же в свою чергу порушив визначені договором зобов'язання, в результаті чого виникла заборгованість.

Отже, вирішуючи спір, районний суд порушив норми матеріального й процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

В долученому до справи розрахунку, позивачем визначено заборгованість ОСОБА_2 перед банком в розмірі 29566 грн. 80 коп., з яких 11530 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом, 11 грн. 02 коп. -за відсотками, 1383 грн. 66 коп. - з комісії, 14757 грн. 37 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1384 грн. 13 коп. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вбачає у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені подвійну цивільно-правову відповідальність.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.4.5 Умов та Правил, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення у розмірі 0,15% (а.с.12 на звороті).

У той самий час, згідно з пунктами 2.4.5.2, 2.4.5.3, 2.4.5.5, 2.4.5.6 зазначених умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності і за несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу, на загальну суму 1884 грн. 13 коп., відсутні, а тому в задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

Згідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що розмір заборгованості відповідача по кредиту та відсотках становить 11541 грн. 62 коп.

Враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку з 14757 грн. 37 коп. до 11 541 грн. 62 коп.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість в сумі 24 466 грн. 94 коп., а також передбачені вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України витрати по справі, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 1635 грн. 57 коп. (295,67+ 1339,8=1635,57) (а.с.21,56).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Власенко А.О. в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість, на загальну суму 26102 грн. 94 коп., яка складається з заборгованості за кредитом, в сумі 11530 грн. 62 коп., 11 грн. 02 коп. - за відсотками, 1383 грн. 66 коп. - з комісії, 11541грн. 64 коп. пені та 1635 грн. 57 коп. судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/14413/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2188/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.