Справа № 495/9523/15-ц
Ухвала

іменем україни

26 травня 2016 року м.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом малого підприємства «Міко» до ОСОБА_3, третя особа Білгород-Дністровська міська рада про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Мале підприємство «Міко» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Білгород-Дністровська міська рада про витребування земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчудження земельної ділянки площею 0,0357 га., яка розташована за адресою: вул.Леніна 33, м.Білгород-Дністровський, Одеської області на яку Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 07 лютого 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №045735, кадастровий номер :002:0013; вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельно-монтажних робіт на зазначеній земельній ділянці та заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.

Свою заяву обґрунтовує тим, що відповідач перешкоджає позивачу у користуванні належною на праві постійного користування земельною ділянкою та розробленні технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідачу ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ОД №045735, виданий Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 07.02.2005 року, копію якого також було надано представнику МП «Міко» та листом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 07.02.2015 року, з якого стало відомо, що ОСОБА_3 отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, оформив на себе правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку. Вищезазначені документи у своїй сукупності свідчать про те, що частина земельної ділянки площею 0,017 га., яка належить на праві постійного користування, вибула з його законного володіння та перебуває у фактичному володінні останнього набувача, а саме відповідача ОСОБА_3, який заволодів земельною ділянкою позивача та на протязі всього часу перешкоджає МП «Міко» вилучити спірну земельну ділянку площею 0,017 га. у власне володіння від ОСОБА_3.

В зв'язку з вищевикладеним у МП «Міко» є достатні підстави побоюватись того, що відповідач взагалі відмовиться виконувати та повертати спірну земельну ділянку, здійснить дії щодо її відчуження у складі всієї земельної ділянки загальною площею 0,0357 га., до якої входить земельна ділянка позивача розміром 0,017 га. і з тією метою, щоб уникнути повернення земельної ділянки позивачу, ОСОБА_3 здійснить дії щодо відчуження (переоформлення) земельної ділянки на інших осіб, або може вчинити дії щодо забудови зазначеної земельної ділянки, що може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду по справі.

В судовому засіданні представник відповідача заяву про забезпечення позову не визнав, просив відмовити, оскільки відсутні законні підстави для забезпечення позову, крім того, заходи забезпечення позову порушать законні права та інтереси відповідача ОСОБА_3.

В судовому засіданні встановлено, що представник позивача просив заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчудження земельної ділянки площею 0,0357 га., яка розташована за адресою: вул.Леніна 33, м.Білгород-Дністровський, Одеської області на яку Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 07 лютого 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №045735, кадастровий номер :002:0013; вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельно-монтажних робіт на зазначеній земельній ділянці та заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення цивільної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до положень ст.151 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини, а саме: якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову може застосовуватись лише з вказаних підстав, ці підстави є оцінними. Необгрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших ніж, ті, яким вдалось би запобігти.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст.152 ч.3 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Оскільки, представник позивача, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, будь-яких належних доказів, які б підтвердили ті обставини, що відповідач ОСОБА_3 має намір відчужити земельну ділянку, або вчинити будь-які дії щодо проведення будівельно-монтажних робіт на зазначеній земельній ділянці, тим самим може ухилитися від виконання рішення суду або уникнути виконання рішення суду не надав, це дає суду підстави у відмові в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчудження земельної ділянки площею 0,0357 га., яка розташована за адресою: вул.Леніна 33, м.Білгород-Дністровський, Одеської області на яку Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 07 лютого 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №045735, кадастровий номер :002:0013; вчинення будь-яких дії щодо проведення будівельно-монтажних робіт на зазначеній земельній ділянці та заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя