АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного виробничого підприємства «Будремсервіс» про стягнення коштів на придбання ліків, -

Справа № 752/16591/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/933/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 198, 84 грн. витрачених на придбання ліків.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2015 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного виробничого підприємства «Будремсервіс» про стягнення коштів на придбання ліків - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, а при ухваленні рішення судом не були враховані його пояснення та покази свідків, що призвело до неповного з'ясування обставин справи. На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди, наявність причинного зв'язку, не доведено і неправомірності дій відповідача відносно позивача, що є обов'язковою підставою для встановлення відповідальності з спричинену шкоду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи , які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з наведених норм, умовами за якими виникає зобов'язання по відшкодуванню майнової шкоди є: наявність шкоди, протиправна дія (бездіяльність), вина особи, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 18.09.2015 приблизно о 8.30 годин за адресою : м. Київ, вул. Ломоносова, 8-Б, позивач був учасником конфліктної ситуації.

Як вказує позивач конфлікт відбувся з приводу незаконного демонтажу дверей в нежитловому приміщенні, управителем якого він є на підставі договору від 12.01.2001 укладеного з ОСОБА_4 (а.с.12). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчили про те, що демонтаж дверей відбувався саме у приміщенні, що перебуває в управлінні позивача. З наданих суду пояснень сторін вбачається, що існує спір з приводу прав на нежитлові приміщення, проте вказані обставини не є предметом даного розгляду, так як не були заявлені позивачем, а суд обмежений принципом диспозитивності. Позов був заявлений з приводу відшкодування збитків завданих позивачу неправомірними діями відповідача 18.09.2015, а тому питання права власності на нежитлові приміщення не було предметом розгляду в суді першої інстанції, відповідно, не може бути предметом розгляду апеляційного суду.

Виходячи з наведених вище норм права, майнова шкода також відшкодовується за наявності порушення особистих немайнових правам фізичної особи. Позивач посилається на погіршення стану здоров'я внаслідок висловлювання нецензурною лайкою працівниками відповідача на адресу позивача 18.09.2015. Проте, в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували б вказані обставини. Не спростовують вказаних висновків і наявні покази свідків, оскільки вони вказували лише на наявність посилань невідомих осіб на завдання керівництва підприємства «Будремсервіс», а не на наявність трудових відносин між ними. Також показами свідків не підтверджується наявність неправомірних дій відповідача та порушення прав позивача, оскільки свідки вказували лише на факт демонтажу дверей. А отже, і застосування положень ст. 1192 ЦК України не вбачається можливим, як за відсутності підтвердження завдання шкоди позивачу, так і за відсутності підтвердження факту заподіяння шкоди працівниками відповідача.

Посилання позивача на погіршення стану здоров'я саме внаслідок конфлікту також не є достеменно підтвердженими. З наданої позивачем довідки Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва вбачається, що огляд позивача лікарями був проведений 18.09.2015 о 14.20 год., в той час як конфлікт мав місця о 8.30 годині. При цьому, зазначено, що позивач від лікування та госпіталізації відмовився (а.с.11). Таким чином, позивачем були придбані ліки не призначені лікарем, тобто на власний розсуд. До того ж, згідно чеку, вони були придбані 21.09.2015 тобто на третій день після конфлікту на який він посилається. Також слід враховувати, що позивач є особою похилого віку, отримує пенсію по інвалідності (2 група загальне захворювання), що само по собі свідчить про незадовільний стан його здоров'я. А отже його твердження про наявність збитків у вигляді витрат на придбання ліків зумовлених діями відповідача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в ході розгляду справи.

За наведених обставин слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що в ході розгляду справи суду не надано доказів які свідчили б про неправомірність поведінки відповідача щодо позивача, порушення його особистих та майнових прав, що є обов'язковою підставою для встановлення відповідальності за спричинену шкоду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Отже, твердження позивача про незаконність ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: