Ухвала

Іменем України

26 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Наталії Анатоліївни, третя особа - служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 липня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ним, ОСОБА_2, було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 34 200 доларів США на строк до 6 липня 2022 року зі сплатою процентів у розмірі 12 % на суму залишку заборгованості за кредитом. На забезпечення цього договору сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,21 га, розташована за цією ж адресою, які придбані позивачем за кредитні кошти. На момент укладення договору іпотеки позивач мав малолітнього сина − ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що було відомо банку, проте дозволу органу опіки і піклування на укладення цього договору він не отримав.

Посилаючись на те, що укладення договору іпотеки без дозволу органів опіки та піклування істотно порушило законні права та інтереси його малолітнього сина на законне право на житло, позивач просив визнати зазначений договір іпотеки недійсним та зобов'язати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікову Н.А. скасувати запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку, в реєстрі іпотек та заборон відчуження.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року та рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року рішення районного суду скасовано, й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, задоволено частково. Визнано договір іпотеки від 6 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», недійсним. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (ст. 405 ЦК України).

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що під час укладення кредитного договору, договору купівлі-продажу та договору іпотеки ОСОБА_2 не приховував, що має малолітню дитину. При цьому спірний будинок придбавався з метою проживання родини ОСОБА_2 у тому числі й неповнолітнього ОСОБА_3

Усі зазначені договори були укладені в один день, тому ні ОСОБА_2, ні його сім'я, в тому числі й неповнолітній ОСОБА_3, не були і не могли бути зареєстровані та проживати в будинку, що є предметом договору іпотеки, з об'єктивних причин.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич