У Х В А Л А

26 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року та рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про визнання договорів недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року, позов задоволено частково: визнано недійсними договори, укладені 7 квітня 2014 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Економкомфорт», а саме: № 02512/14, № 02512, № 02513/14, № 02513, № 02514/14, № 02514, стягнуто з ТОВ «Економкомфорт» на користь ОСОБА_4 29 тис. 700 грн сплачених за договорами № 02512, № 02513, № 02514. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Економкомфорт» відхилено. Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року залишено без змін.

У квітні 2016 року до Верховного Суду України звернулось ТОВ «Економкомфорт» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року та рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 227 ЦК України та пункту 111 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, 1 квітня, 24 червня, 12 серпня й 30 вересня 2015 року.

Водночас заявник просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частини третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені ТОВ «Економкомфорт» причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 28 жовтня 2015 року зазначив, що послуга, яка повинна була надаватись ТОВ «Економкомфорт» на виконання умов укладених договорів, є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка потребує відповідної ліцензії. Установивши відсутність у ТОВ «Економкомфорт» дозволу (ліцензії) на здійснення відповідного виду діяльності згідно зі статтею 34 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що спірні договори є недійсними з підстав, передбачених частиною першою статті 227 ЦК України та частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», та застосували наслідки недійсності правочинів.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21 березня 2012 року погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано належних доказів, які б давали підстави вважати, що відповідачем істотно порушено умови договору, унаслідок чого суди дійшли висновку про недоведеність позову.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня, 24 червня, 12 серпня та 30 вересня 2015 року, наданих заявником для порівняння, касаційний суд, установивши, що предметом спірних договорів, укладених 18 липня, 19 вересня 2013 року, 9 вересня і 6 листопада 2014 року між фізичними особами та ТОВ «ЕкономКомфорт», є вчинення дій, спрямованих на отримання позики у групі, вважав, що чинним законодавством не передбачено отримання ліцензії для надання послуг з адміністрування фінансових активів для отримання грошових коштів у позику в групах, тому підстав для визнання цих договорів недійсними немає.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні зазначених заявником норм матеріального права у подібних правовідносинах, у постановах від 10 лютого (справа № 6-2389цс15), 16 березня (справа № 6-2629цс15), 6 квітня 2016 року (справа № 6-2531цс15) вже сформував правовий висновок, згідно з яким за змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111 , відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Договори, предметом яких є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, укладені за дії положень закону, які вимагають отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах підлягають визнанню недійсними з огляду на те, що зазначені послуги вважаються фінансовими і регулюються Законом № 2664-ІІІ, а ТОВ «ЕкономКомфорт» надає їх без отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 28 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 10 лютого (справа № 6-2389цс15), 16 березня (справа № 6-2629цс15), 6 квітня 2016 року (справа № 6-2531цс15).

У поданій заяві про перегляд судових рішень ТОВ «Економкомфорт» не навело мотивів, які б давали право суду відступити від правового висновку, викладеного у зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ТОВ «Економкомфорт» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року та рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про визнання договорів недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року та рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема