Ухвала

Іменем України

26 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, право користування якою з моменту народження має малолітній ОСОБА_3, був укладений ОСОБА_4 із публічним акціонерним товариством «ПроКредитБанк» (далі - ПАТ «ПроКредитБанк») без дозволу органу опіки та піклування, внаслідок чого були порушені права малолітнього сина на користування займаним житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року, укладений між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_4, недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року позов ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, задоволено. Визнано договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року, укладений між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_4, недійним. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки позивач не довів порушення прав дитини у результаті неотримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення її матір'ю договору іпотеки, а сам по собі факт відсутності такого дозволу не є підставою для визнання цього договору недійсним.

При цьому неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах № 6-384цс15 від 30 вересня 2015 року, № 6-392цс15 від 16 вересня 2015 року та № 6-3005цс15 від 10 лютого 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич