АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інфест», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс Буд», про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення збитків,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5232/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інфест», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс Буд», про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення збитків повернуто позивачу для подання її до належного суду.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про повернення позовної заяви позивачу, оскільки предметом позову є розірвання договору №КНТР-000103/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 04 березня 2010 року і стягнення збитків. Зазначає, що будучи об'єктом незавершеного будівництва, об'єкт інвестування у складі об'єкта нерухомого майна не є нерухомістю, а тому відсутні підстави для звернення до суду за його місцезнаходженням.

В суді апеляційної інстанції ЧебарайМ.А. в інтересах Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інфест» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інфест», третя особа: ТОВ «Алекс Буд», про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення збитків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України для подання її до належного суду.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позов є таким, що виник з приводу нерухомого майна, а саме, об'єкта інвестування у складі об'єкта будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що за адміністративно-територіальним поділом м. Києва не відноситься до Шевченківського району.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Частиною 1 статті 114 ЦПК України визначено правило виключної підсудності, за яким позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» до таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 114 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», атому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Відповідно до абз. 5 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Також згідно з п. 27 постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві ОСОБА_1 порушив питання про розірвання договору №КНТР-000103/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 04 березня 2010 року, стягнення збитків, понесених у зв'язку з порушенням умов вказаного договору в розмірі 637 867,73 грн., та стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у розмірі 1 197 724,23 грн.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов є таким, що виник з приводу нерухомого майна, та повернув заяву для подання її до належного суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року постановлена з додержанням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль