ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1571/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"20" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особах: Департаменту Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 26.08.2003 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва було зобов'язано ТОВ „Компанія „Інкомед" видати ОСОБА_2 його трудову книжку, стягнуто з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 432 грн. 29 коп. заборгованості по заробітній платі, 12 591 грн. 65 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, 12 250 грн. моральної шкоди. 22.10.2003 року вказане рішення набрало законної сили. Однак протягом 2004-2012 років відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві рішення суду виконано не було. Тому позивач 24.01.2013 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ТОВ „Компанія „Інкомед", 3-тя особа: директор ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, затримки видачі трудової книжки, стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Але 27.03.2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва в задоволенні позову було відмовлено. 9.07.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2013 року було залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 4.09.2013 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2013 року та Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 9.07.2013 року були скасовані, а справу було направлено на новий судовий розгляд. 22.05.2014 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов було задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 49 876 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26.08.2003 року по день винесення рішення, 5000 грн. моральної шкоди, в задоволенні решти вимог відмовлено. 14.08.2014 року Ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2014 року було скасовано в частині і винесено нове рішення, за яким було стягнуто з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 8 315 грн. 47 коп. - 3%-річних, 41 487 грн. 17 коп. інфляційні втрати, 70 000 грн. моральної шкоди, а всього 111 487 грн. 17 коп. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 18.02.2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2014 року у не скасованій частині та рішенняАпеляційного суду м. Києва від 14.08.2014 року були залишені без змін. 22.04.2015 року позивач отримав у канцелярії суду два виконавчих листи №2-557/14 і наступного дня 23.04.2014 року передав їх до виконання до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.
Крім того, оскільки протягом 2004-2013 років відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві не виконувалось в примусовому порядку рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2003 року, тому позивач 21.02.2014 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва за скаргою і 17.03.2014 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було визнано бездіяльність відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по 4 виконавчим листам, виданим Дарницьким районним судом м. Києва №2-30 від 7.05.2014 року та по 4 зверненням скаржника до суб'єкту оскарження від 22.07.2013 року, від 16.09.2013 року, від 30.10.2013 року, від 23.12.2013 року неправомірною, в решті вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2014 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2014 року було залишено без змін. Однак через 7 днів, тобто 5.06.2014 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Сидоренко Р.Г. виніс 4 постанови по ВП №25963985; ВП №25964173; ВП №25964323; ВП №25964512 про повернення виконавчих документів стягувачеві. 3.07.2014 року позивач знову направив до відділу 4 виконавчих листи для виконання, а 30.07.2014 року він звернувся зі скаргою до начальника відділу ДВС Ярушевської І.І. та просив пояснити чому державні виконавці не звертаються протягом 10 років до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 директора ТОВ „Компанія „Інкомед" за ст.382 КК України, однак протягом 14 місяців відповіді не отримав.
Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9.04.2015 року було скасоване рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2015 року і встановлена неправомірність дій працівників ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та стягнуто 3000 грн. моральної шкоди. Поскільки вказані неправомірні дії встановлені судовим рішенням, тому з держави Україна просить стягнути 194 952 грн. 58 коп. як компенсацію за невиконання cудових рішень та 260 грн. витрат, сплачених позивачем за роздруківку примірників позовних заяв та ксерокопій документів.
Представник відповідача Державної казначейської служби України у м. Києві в судові засідання не з'явився, але у направленому листі до суду пояснив, що позивач вибрав неправильний спосіб захисту та просив розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.42-46).
Відповідачі: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судові засіданні жодного разу не з'явились, про розгляд справи були неодноразово повідомлені належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність або відсутність їх представників не звертались.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як наголошує ч.5, ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини.
Згідно ч.1, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Як встановлено у судовому засіданні, 26.08.2003 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва було зобов'язано ТОВ „Компанія „Інкомед" видати ОСОБА_2 його трудову книжку, стягнуто з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 432 грн. 29 коп. заборгованості по заробітній платі, 12 591 грн. 65 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, 12 250 грн. моральної шкоди. 22.10.2003 року вказане рішення набрало законної сили (а.с.7-10).
За змістом ч.2, ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.7 Закону України „Про державну виконавчу службу" працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України, законами України.
Як передбачено ч.1, ст.6 Закону України „Про виконавче провадження"державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
7.05.2004 року Дарницький районний суд м. Києва видав позивачу ОСОБА_2 чотири виконавчих листи №2-30/2003 про зобов'язання ТОВ „Компанія „Інкомед" видати ОСОБА_2 його трудову книжку, про стягнення з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 432 грн. 29 коп. заборгованості по заробітній платі, 12 591 грн. 65 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, 12 250 грн. моральної шкоди (а.с.7-10). Однак протягом 2004-2012 років відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві рішення суду виконано не було.
За правилами ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
За таких обставин позивач ОСОБА_2 24.01.2013 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ТОВ „Компанія „Інкомед", 3-тя особа: директор ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, затримки видачі трудової книжки, стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. 27.03.2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва в задоволенні позову було відмовлено. 9.07.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2013 року було залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 4.09.2013 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2013 року та Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 9.07.2013 року були скасовані, а справу було направлено на новий судовий розгляд (а.с.11-12).
Розглядаючи вказану цивільну справу у новому складі суду,22.05.2014 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов було задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 49 876 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26.08.2003 року по день винесення рішення, 5000 грн. моральної шкоди, в задоволенні решти вимог відмовлено. 14.08.2014 року Ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2014 року було скасовано в частині і винесено нове рішення, за яким було стягнуто з ТОВ „Компанія „Інкомед" на користь ОСОБА_2 8 315 грн. 47 коп. - 3%-річних, 41 487 грн. 17 коп. інфляційні втрати, 70 000 грн. моральної шкоди, а всього 111 487 грн. 17 коп. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 18.02.2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2014 року у не скасованій частині та рішенняАпеляційного суду м. Києва від 14.08.2014 року були залишені без змін.
Дана дані судові рішення вступили в законну силу, тому обставини, встановлені цими процесуальними документами, не доказуються при розгляді даної справи.
Відповідно до ч.1, ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз'яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами та доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Оскільки протягом 2004-2013 років відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві не виконувалось в примусовому порядку рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2003 року, тому позивач 21.02.2014 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою і 17.03.2014 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було визнано бездіяльність відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по 4 виконавчим листам, виданим Дарницьким районним судом м. Києва №2-30 від 7.05.2014 року та по 4 зверненням скаржника до суб'єкту оскарження від 22.07.2013 року, від 16.09.2013 року, від 30.10.2013 року, від 23.12.2013 року неправомірною, в решті вимог відмовлено (а.с.16-18). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2014 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2014 року було залишено без змін (а.с.19-20).
Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9.04.2015 року було скасоване рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2015 року і встановлена неправомірність дій працівників ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та стягнуто 3000 грн. моральної шкоди (а.с.118-124). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.05.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 9.04.2015 року було залишено в силі (а.с.125).
Як регламентує ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.1, ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що поскільки винність відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві у невиконанні судових рішень була встановлена описаними вище судовими рішеннями, тому з держави Україна в особах: Департаменту Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача необхідно стягнути 194 952 грн. 58 коп. в рахунок стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади.
Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування 260 грн. витрат пов'язаних з роздруківкою ксерокопій документів, так як вказані витрати не відносяться ані до матеріальної шкоди, ані до судових витрат, а є необхідною умовою для виконання позивачем при зверненні його до суду в порядку ст.119; 120 ЦПК України і їх відшкодування не передбачене законом.
За правилами ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд задовольнив позов в частині стягнення матеріальної шкоди, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1949 грн. 53 коп. судового збору, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду.
Керуючись ст.10; 11; 57-59; 60; 79; 88; 169; 209; 213-215; 226 ЦПК України, на підставі ч.2, ст.19; 56; 124 Конституції України, ст.22; 1166; 1174 ЦК України, ст.7 Закону України „Про державну виконавчу службу", ч.1, ст.6 Закону України „Про виконавче провадження",ч.3, ст.10; 14 та ч.1, ст.60 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами та доповненнями, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, відкритого в установленому законом порядку в Державній казначейській службі України 194 952 грн. 58 коп. в рахунок стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади.
Стягнути з Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України у м. Києві на користь держави 1949 грн. 53 коп. судового збору.
В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особах: Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування 260 грн. витрат пов'язаних з роздруківкою ксерокопій документів відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :