Справа № 361/5736/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/738/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 29 24.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 12 лютого 2015 року в м. Бровари Київської області по вул. Красовського ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Daimler Chraysler 815» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив на нього наїзд на пішохідному переході. Внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 ОСОБА_2 визнано винним у пред'явленому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України,та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців без позбавлення права керування транспортним засобом, та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком в 2 роки. Внаслідок ДТП йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями, що в подальшому негативно вплинуло на психологічний і фізичний стан здоров'я.

Просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП кошти в сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч ) грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення змінити в частині стягнення моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що суд відповідно до вимог ст.ст. 1172,1187 ЦК України не врахував ту обставину, що відповідач на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах та керував транспортним засобом в силу своїх трудових обов'язків.

Також зазначає, що не має можливості виплатити позивачу таку суму матеріальної шкоди, поскільки він має на утриманні п'ятьох малолітніх дітей та отримує дохід, що в середньому становить 2200 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 12 лютого 2015 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем марки «Daimler Chraysler 815» д.н.з. АІ 9131, рухаючись у світлу пору доби по вул. Красовського у м. Бровари Київської обл. проявив неуважність та невірно обрав швидкість, чим порушив п 12.4 ПДР України а також при виявленні небезпеки для руху у вигляді пішохода, який переходив проїзну частину автодороги, не вжив завчасні заходи для зменшення швидкості транспортного засобу яким керував, чим грубо порушив п. 12.3 ПДР України. Внаслідок цього допустив порушення наїзд на пішохода ОСОБА_3

В результаті вищевказаної ДТП позивач ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді підшкірної гематоми лобної області справа, забійної рани правої тім'яної області, саден на обличчі, перелому лобної кістки справа з переходом на сагітальний шов та крововиливом в лобну пазуху, субдуральних нашарувань справа, об'ємом 30-40 см. куб. (видалені на операції - трепанація черепа), субарахноідальних крововиливів, забою головного мозку, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 29 від 02 квітня 2015 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у пред'явленому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України,та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців без позбавлення права керування транспортним засобом, та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком в 2 роки (а.с.52-53). Відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України вказана обставина є обов'язковою та доказуванню не підлягає.

05 червня 2015 року висновком МСЕК позивачу було встановлено І групу інвалідності, підгрупа «Б» строком до 01.07.2017 року з необхідністю стороннього догляду.

Страховою компанією «Провідна» ОСОБА_3 сплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. Відповідачем ОСОБА_2 було сплачено на лікування позивача 8000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача і його майновий стан.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Винність відповідача у вчиненні ДТП встановлена вироком суду, а тому відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України він повинен відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до виписного епікризу №10210 від 24 червня 2015 року позивач переніс операції : декомпресійна трепанація черепу в правій лобно-скронево-тім'яно-потиличній ділянці, краніопластика краніодефекту в правій лобно-скронево-тім'яно-потиличній ділянці титановою пластиною. Лікувальні рекомендації: продовження лікування в спеціалізованому реабілітаційному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що розмір моральної шкоди обґрунтовується тим, що внаслідок ДТП позивач 21 день перебував без свідомості, проведено неодноразові хірургічні втручання, зазнав фізичний біль, моральні хвилювання та переживання з приводу отриманих травм. Після здійснення ДТП порушено нормальний ритм життя ОСОБА_3, як інвалід першої групи він потребує стороннього догляду, не має можливості вільного пересування, спілкування з людьми, у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість активного громадського життя.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та визначаючи розмір грошового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн виходив із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Посилання апелянта, на акт судово - токсилогічного дослідження № 33 ( проведеного стосовно невідомої особи), як на доказ перебування позивача в стані алкогольного сп»яніння не заслуговує на увагу поскільки відповідно до вимог ст. 58, 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом. Разом з тим винність відповідача у вчиненні ДТП встановлена вироком суду.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України відповідачем не надано доказів того, що в момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди він перебував під час виконання трудових обов'язків.

Посилання апелянта про наявність у нього на утриманні п'ятьох дітей не знайшли свого підтвердження. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком лише однієї дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 82), щодо інших дітей батьківство відповідно до вимог ст. 121 СК України не зареєстровано.

Висновки суду першої інстанції викладені в рішенні відповідають вимогам закону та обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази та ухвалив обґрунтоване рішення з вірним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: