АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановила:

у липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011р.

Мотивуючи вимоги, заявник зазначав, що рішенням третейського суду від 29 квітня 2011р. з нього та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 613 939,29грн. та 6506,61грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Проте, до компетенції третейських судів не віднесені справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Ухвалою суду від 19 вересня 2011 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та не врахування тієї обставини, що кредит був виданий на споживчі цілі, тому до правовідносин сторін застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», а Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, та згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому вказана справа не була підвідомча третейському суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.58, 60), у судове засідання не з'явилися, ОСОБА_1 направив апеляційному суду заяву про розгляд справи у його відсутність, ОСОБА_2

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/5021/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
клопотання про перенесення судового засідання не направив, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

- 2 -

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк», яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 квітня 2008р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 43-22/342, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США строком до 9 квітня 2033р. та сплатою 12,5% річних та комісій.

Відповідно до пункту 1.2. договору кредиту кредит надається для придбання квартири, тобто є споживчим кредитом.

Пунктом 6.1. договору кредиту сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір вирішується відповідно до Закону України «Про третейські суди» третейським суддею постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011р. задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за договором кредиту у сумі 613 939,29грн. та витрати, пов'язані із вирішенням спору у третейському суді, у сумі 6 506грн. 61коп.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником обставини не можуть бути підставою для скасування рішення третейського суду.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просив ОСОБА_1, ухвалено 29 квітня 2011 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в

- 3 -

конкретних правовідносинах, а тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи а те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі 6-1716цс15 від 11 листопада 2015р. і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права у даній справі, призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011 року у справі №433/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: