Справа № 599/362/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2016 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Чорної В.Г.

при секретарі Біловус С. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові в залі судових засідань Зборівського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що за час зареєстрованого шлюбу із відповідачем набула спільно із ним права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою в с.Коршилів, Зборівського району, вул.Прибережна, 37, Зазначений будинок придбаний за спільні кошти та оформлений на відповідача, оскільки в той момент потреби оформляти на двох покупців не було, а нотаріус роз'яснив, що незалежно від того, хто буде виступати стороною договору, житловий будинок буде їх спільною власністю. Просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вважає, що житловий будинок в с.Коршилів, Зборівського району, вул.Прибережна, 37, є його власністю і наміру його відчужувати не має. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін спору, свідків та дослідивши докази у справі, встановив наступні її обставини.

Вимогами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України.

З 09 листопада 1991 року сторони перебували в шлюбі, який згідно актового запису №62 від 22 липня 2003 року розірвано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Зборівського районного управління юстиції у Тернопільській області, свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ИД№040013.

Як ствердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом однією сімєю до вересня 2013 року.

09 червня 1993 року згідно договору купівлі - продажу ОСОБА_3 придбав житловий будинок, який знаходиться за адресою в с.Коршилів, Зборівського району, вул.Прибережна, 37, посвідченого державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1614.

Відповідно до ст.60 СК України, для виникнення права спільної власності подружжя необхідно, щоб майно було набуто під час шлюбу, а також спільно нажито подружжям. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи із рівності часток у спільному майні подружжя, враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України , ст.ст. 60, 61 ,65, 69-71, 74 СК України, суд, -

Таким чином, оцінюючи докази суд вважає шлюб укладений між сторонами є дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу, а отже є підстави вважати, що право власності відповідачем набуто до шлюбу, так як шлюб між сторонами є дійсним з 19 лютого 2003 року. Крім цього, позивачем не доведено, що спірний будинок спільно нажито подружжям, а тому з врахуванням даних обставин у задоволенні вимог ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. З, 10, 60, 212, 215, 223 ЦПК України ст. ст. 39, 60 Сімейного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Коршилів, вул.Прибережна, 37, Зборівського району, Тернопільської області, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Коршилів, вул.Прибережна, 37, Зборівського району, Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Тернопільської області через Зборівський районний суд на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя підпис З оригіналом згідно :

Суддя Зборівського

районного суду ОСОБА_6