У Х В А Л А

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що на автозаправній станції «WOG», що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (далі - ТОВ «Вог Рітейл»), придбав 23 пластикові картки на отримання пального марки «А-95» (далі - талони) номіналом по 10-20 літрів кожний на загальну кількість 380 л з необмеженим строком дії. 26 серпня 2015 року він звернувся до товариства з метою отримати пальне за придбаними ним пластиковими картками або обміняти на картки іншого зразка, однак відповіді та товару він не отримав.

Посилаючись на те, що відмова у відпуску пального є порушенням договірних зобов'язань, позивач просив зобов'язати відповідача виконати взяті на себе зобов'язання шляхом відпуску йому дизельного пального в кількості 380 л на підставі придбаних талонів у кількості 23 шт.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ТОВ «Вог Рітейл» виконати взяті на себе зобов'язання шляхом відпуску ОСОБА_3 дизельного пального в кількості 380 л на підставі придбаних талонів згідно переліку. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року рішення місцевого суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач безпідставно не виконав своїх договірних зобов'язань та не відпустив позивачеві дизельне пальне на підставі талонів, які ним випущені.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів придбання пластикових карток на отримання пального саме у відповідача, хоча він і є їх емітентом.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що на автозаправній станції «WOG», що належить ТОВ «Вог Рітейл», придбав 23 пластикові картки на отримання пального марки «А-95» номіналом по 10 і 20 літрів кожна на загальну кількість 380 л з необмеженим строком їх дії, проте товариство відмовилось відпускати йому зазначене пальне за цими картками.

Пунктом 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, передбачено, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Отже, талон не є засобом платежу, оскільки оплату за пальне було здійснено при його придбанні, а підтверджує право його власника на отримання фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які зазначено на самому талоні.

Пунктом 10.3.3.1 вказаної Інструкції встановлено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки твердженням позивача про те, що наявні у нього пластикові картки на отримання нафтопродуктів забезпечені ступенем захисту, встановленим емітентом, що є достатнім доказом існування між сторонами договірних відносин та наявності у нього права на отримання пального. Крім того, апеляційний суд не перевірив посилань позивача на те, що картки на отримання нафтопродуктів не містять застережень щодо терміну використання та зазначення особи, яка може їй пред'явити.

Отже, висновок суду щодо відсутності у ОСОБА_3 права вимагати відпуску пального обґрунтовано на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про покладення на позивача обов'язку доказування придбання талонів у відповідача, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в порушенні зобов'язання.

Отже, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив; не визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська