Справа № 487/103/16-ц
Провадження № 2/487/686/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

при секретарі судового засідання - Каламурза О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним та про поновлення права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_5 від 09.09.2015 року та поновити його право власності на зазначену квартиру, посилаючись на те, що в силу похилого віку та поганого стану здоров'я, уклав угоду з ОСОБА_5 про те, що останній буде опікуватись ним, надавати матеріальну допомогу, а він в свою чергу складе заповіт на свою квартиру на ім'я ОСОБА_5, але 09.09.2015 року знаходячись у нотаріуса він дізнався, що підписує договір дарування, який він особисто не читав, так як у нього поганий зір та він майже нічого не бачить. Під час підписання даного договору було складено письмове зобов'язання, в якому було зазначено, що ОСОБА_5 не скористується своїм правом на проживання у його квартирі, абонентські книжки на сплату комунальних послуг будуть збережені і особовий рахунок залишиться оформленим на його ім'я. Крім того, ОСОБА_5 брав на себе зобов'язання забезпечити догляд та частково матеріальне утримання (харчування, ліки) довічно. У випадку його смерті ОСОБА_5 брав на себе зобов'язання поховати його. Також позивач посилався на те, що він продовжує проживати у спірній квартирі, самостійно оплачує комунальні послуги, фактичної передачі квартири не відбулося, ключі від квартири відповідачу не передавав.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який 09.09.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1149, відповідає вимогам ст. 203 ЦК України в повному обсязі, що викладено в п. 1.6, 1.10., 1.11, 1.12, 1.13, 1.14 даного договору та свідчить про його законність, а умови, викладені в договорі є для сторін вигідними. Намір позивача вчинити саме цей правочин, (а не укласти заповіт на ім'я ОСОБА_5В.) підтверджується тим, що для нотаріального оформлення та посвідчення такого документу необхідно замовити, оплатити та виготовити звіт суб'єкта незалежної оцінки експертиз та аналітики щодо стану нерухомого майна та оціночної вартості об'єкту квартири АДРЕСА_2, що було виконано 04.09.2015 року, а замовлено ще раніше та не без відома заявника ОСОБА_1

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 було ознайомлено з договором дарування квартири, роз'яснено наслідки укладення даного договору, з якими він погодився, після чого він власноручно підписав даний договір.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, уклав договір дарування квартири №26, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв вулиця Генерала Карпенка 59, із ОСОБА_5, що підтверджено ксерокопією Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 09.09.2015 року та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1149, серія НАР № 158433.

09.09.2015 року ОСОБА_5 уклав договір зобов'язання, яким зобов'язався: не скористуватися своїм правом на проживання у його квартирі; абонентські книжки на сплату комунальних послуг будуть збережені і особовий рахунок залишиться оформленим на ім'я позивача; забезпечити догляд та частково матеріальне утримання (харчування, ліки) ОСОБА_1 довічно; у випадку смерті ОСОБА_1 брав на себе зобов'язання поховати його.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними, убачається, що відповідно до статтей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовеності представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статтей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Сторони в судовому засіданні не заперечували факт домовленості між ними того, що відповідач (обдарований) зобов'язується вчинити на користь позивача (дарувальника) певні дії, а саме: забезпечити догляд та частково матеріальне утримання (харчування, ліки) ОСОБА_1 довічно; у випадку смерті позивача - зобов'язання поховати його.

Позивач, як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_5 лише за умови довічного утримання, й укладаючи спірний договір помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачем.

Як встановлено в судовому засіданні, що не оспорювалось представниками відповідача, позивач, після укладення договору дарування, продовжує мешкати у спірній квартирі № 26, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв вулиця Генерала Карпенко 59, яка є єдиним його житлом. Тобто фактичної передачі квартири не відбулося.

Посилання представників відповідача на те, що позивач був ознайомлений з текстом договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору спростовується тим, що дані дії не є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання даного договору недійсним.

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3, у якості свідків, підтвердили факт проживання ОСОБА_1 на даний час у квартирі № 26, що розташована за адресою: вулиця Генерала Карпенка 59 в м. Миколаєві, яка є єдиним його житлом та належить останньому на праві приватної власності. Також підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно за станом здоров'я потребує стороннього догляду.

Наведене вище свідчить про те, що у ОСОБА_1 під час укладення договору дарування відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу майна (квартири №26 що розташована за адресою: вулиця Генерала Карпенка 59 в м. Миколаєві) у власність обдаровуваного, яке було передано на користь останнього за умови вчинення на користь позивача (дарувальника) будь-якої дії майнового або немайнового характеру, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 88, 209, 212 216, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним та про поновлення права власності на квартиру задовольнити повністю.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1149 від 09.09.2015 року недійсним.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі неподання особами, які беруть участь у справі, апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко