У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_6 пеню у розмірі 6 839 грн 76 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_7, 2007 рокународження.

Позов мотивовано тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2009 року з ОСОБА_6 на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7, 2007 року народження, у розмірі 400 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач належним чином рішення суду не виконує, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 березня 2015 року складає 7 252 грн 20 коп. Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 4 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, оскільки протягом 2009, 2010, 2012 років він сплачував аліменти у значно більшому розмірі, ніж з нього стягнуто рішенням суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів її загальний розмір складає 7 252 грн 20 коп., оскільки відповідачем аліменти сплачувались не щомісяця, а тому дійшов висновку про стягнення пені з наведенням відповідного розрахунку. При цьому, апеляційним судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6‑81цс13.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на підставі ст. 196 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2009 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7, 2007 року народження, у розмірі 400 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного рішення судом було видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_6 допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів.

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, проведеним старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції, станом на 01 березня 2015 року загальна сума заборгованості складає 7 252 грн 20 коп.

Статтею 180 СК Українивстановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК Українипри виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК Українипеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше у постанові № 6-81цс13. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів України.

Апеляційний суд, врахував вказану правову позицію Верховного Суду України та здійснив розрахунок пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення обов'язку щодо сплати аліментів, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому, навів відповідний розрахунку, який відповідає вимогам ст. 196 СК України.

При встановлені фактичних обставин справи судом апеляційної інстанції не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
П.О. Гвоздик
О.В. Умнова
І.М. Фаловська