АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

Секретар Чубрей І.І.

За участю: представників КС „Буковинський Альянс ОСОБА_1. ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки ,,ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою кредитної спілки ,,ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Кредитна спілка „Буковинський Альянс (далі КС „Буковинський Альянс) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне.

Відповідно до укладеного кредитного договору від 8 січня 2008 року № НОМЕР_1 „Буковинський Альянс надано ОСОБА_4 кредит у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування коштів на депозитні рахунки строком до 6 січня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня між банком та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору КС „Буковинський Альянс 15.02.2011р. достроково звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 5 квітня 2011 року стягнуто зі ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка утворилась станом на 14 лютого 2011 року, у розмірі 17957 грн. 93 коп., з яких 7222,20 - сума кредиту, 10753,73 - нараховані відсотки.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2013 року стягнуто зі ОСОБА_4 заборгованість, яка утворилася за період з 14 лютого 2011 року по 12 березня 2013 року у розмірі 17285 грн. 74 коп., з яких 11219,14 грн. нараховані відсотки та 6066,60 пені за несвоєчасне виконання зобовязань.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 вказану заборгованість в повному обсязі не погасив(погасив тільки 8250 грн., які пішли на часткове погашення тіла кредиту та відсотків за першим рішенням суду), позивач просив стягнути солідарно з відповідачів

________________________________________________________________________________

22ц-671/16 Головуючий у І-й інстанції Олексюк Т.І.

категорія:19/27 суддя-доповідач: ОСОБА_6 заборгованість, яка утворилась за період з 12 березня 2013 року по 11 лютого 2015 року в розмірі 24949 грн. 22 коп., яка складається з нарахованих відсотків у звязку з простроченням сплати боргу - 7310 грн. 69 коп. та пені - 17638 грн. 53 коп., а також стягнути з поручителя ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором за період з 8 січня 2008 року по 12 березня 2013 року в розмірі 14123 грн. 32 коп., яка не було погашено ОСОБА_4 за двома попередніми рішеннями Кіцманського районного суду.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КС ,,ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що судові рішення від 5 квітня 2011 року та від 24 квітня 2013 року, якими стягнуто заборгованість за кредитним договором, набрали законної сили, тому припинилися правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема нарахування і сплата відсотків, комісійних, неустойки, а вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України позивачем не заявлено.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову судом першої інстанції не у повному обємі зясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають забраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно зясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, між КС ,,ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 8 січня 2008 року був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 10000 грн. строком до 6 січня 2011 року шляхом перерахування коштів на депозитні рахунки.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 8 січня 2008 року між КС „Буковинський Альянс та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено договір поруки строком на 10 років.

4 січня 2011 року КС „Буковинський Альянс та ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 уклали додаткову угоду до кредитного договору від 8 січня 2008 року, якою встановлено новий строк виконання зобовязань - до 8 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором станом на 14 лютого 2011 року утворилась заборгованість в розмірі 17957 грн. 93 коп., яка була стягнута рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 5 квітня 2011 року, а станом на 12 березня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 17285 грн. 74 коп., яка була стягнута рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2013 року.

Як вбачається з розрахунку позивача, після ухвалення цих рішень відповідач ОСОБА_4 лише частково погасив заборгованість, а саме погасив 8250 грн., які було зараховано на часткове погашення суми відсотків та тіла кредиту по першому рішенню Кіцманського районного суду від 5 квітня 2011 року.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у п.17 постанови від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснив, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України по справі № 6-1206цс15 від 16.09.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким чином, кредитор має право на стягнення суми за користування кредитом та за порушення виконання грошового зобов'язання, передбачені ст.ст. 611, 1048 ЦК України.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що плата за користування кредитом нараховуються спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 45 % річних або у випадках, передбачених п.3.4.3 кредитного договору, за підвищеною ставкою 75 % річних.

Таким чином, виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України, можна дійти висновку про те, що встановлений в кредитному договорі розмір ставки, на яку збільшена плата за користування кредитом у звязку з простроченням сплати боргу, вважається іншим розміром процентів, встановленим договором сторін відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

З розрахунку позивача вбачається, що за період з 12 березня 2013 року по 11 лютого 2015 року розмір нарахованих відсотків у звязку з простроченням сплати боргу відповідачем ОСОБА_4 становить 7310 грн 69 коп.

КС „Буковинський Альянс в позовній заяві просила стягнути вказану суму коштів як борг за кредитним договором, в тому числі і з підстав, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачів в солідарному порядку відсотків в розмірі 7310 грн. 69 коп. підлягає задоволенню

Також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачів пені за порушення умов кредитного договору в розмірі 17638 грн. 53 коп. в межах річного строку позовної давності, оскільки відповідачі не виконали умов кредитного договору та договору поруки та не погасили повністю заборгованість за двома попередніми рішеннями Кіцманського районного суду.

Відмовляючи в задоволенні позову КС ,,ОСОБА_3 до поручителя ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що договором поруки не встановлено строку припинення поруки, а тому має застосовуватися ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором у звязку з припиненням договору поруки.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитись.

Згідно з ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Однак пунктом 9 договору поруки від 8 січня 2008 року встановлено строк дії договору поруки - 10 років (а.с.9).

Таким чином, договір поруки не припинив своєї дії на час звернення позивача до суду з вказаним позовом.

За таких обставин позовні вимоги КС ,,ОСОБА_3 про стягнення з відповідачки ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором за період з 8 січня 2008 року по 12 березня 2013 року в розмірі 14123 грн. 32 коп. також підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_5 із заявою про сплив строку позовної давності і застосування наслідків її спливу до суду першої інстанції не зверталася.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, поданої суду першої інстанції до ухвалення рішення по справі.

Таким чином, суд першої інстанції за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Враховуючи наведене, заява відповідачки ОСОБА_5 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та відмову в позові, заявлена нею 08.06.2015р. під час розгляду справи апеляційним судом (а.с.82-84), задоволенню не підлягає.

Доводи ОСОБА_4 про необхідність застосування строку позовної давності до спірних правовідносин згідно його заяви поданої 27.04.2015р. суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки за кожним судовим рішенням з нього стягувалася заборгованість за окремий проміжок часу та прийняття зазначених рішень зупиняло перебіг строку позовної давності.

Крім того, з матеріалів цивільної справи та двох попередніх цивільних справ Кіцманського районного суду вбачається, що відповідачем ОСОБА_4 не було погашено повністю заборгованість стягнуту за двома попередніми рішеннями Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.04.2011р. та від 18.04.2013р., що відповідно не припинило кредитні зобовязання між позивачем та відповідачами.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову Кредитної спілки «Буковинський Альянс», суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що з відповідачів на користь банку не підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, пеня за несвоєчасне погашення процентів та пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору укладеного між сторонами та після ухвалення двох судових рішень про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Кредитної спілки ,,ОСОБА_3 у повному обсязі.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі по 293 грн. 06 коп. з кожного, а також з відповідачки ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 141 грн. 23 коп. за подання позову.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 218, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу кредитної спілки ,,ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року скасувати.

Позов кредитної спілки ,,ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь кредитної спілки ,,ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 24949 грн 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь кредитної спілки ,,ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором за період з 8 січня 2008 року по 12 березня 2013 року в розмірі 14123 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь кредитної спілки ,,ОСОБА_3 в рівних частках судовий збір в розмірі по 293 грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь кредитної спілки ,,ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 141 грн. 23 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом: