УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» третя особа - ОСОБА_7, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 вересня 2013 року її чоловік, ОСОБА_9, уклав договір страхування наземного транспорту ПК/21 № 0338080 з ПрАТ «Страхова група «ТАС», строком дії з 13 вересня 2013 року до 12 вересня 2014 року, предметом договору є транспортний засіб легковий автомобіль Mersedes-Benz E 250 CDІ, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року її чоловік помер і вона, отримавши у спадщину 1/2 частину зазначеного вище автомобіля, який належав їм на праві спільної сумісної власності, є страхувальником за вказаним договором страхування.

19 квітня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, якому завдано ушкоджень на суму 352 569,02 грн. Оскільки дана подія є страховим випадком, позивач звернулася до відповідача за отриманням страхового відшкодування, однак ПрАТ «Страхова група «ТАС» прийняло рішення про відмову у виплаті, про що повідомило листом від 13 вересня 2014 року, посилаючись на порушення страховиком строків внесення страхових платежів.

Вважає зазначену вище відмову відповідача безпідставною та такою, що суперечить положенню ст. 28 Закону України «Про страхування», оскільки ніяких письмових попереджень та вимог стосовно настання або спливу строку внесення страхових платежів вона не отримувала, всі страхові платежі нею було перераховано на рахунок страхувальника, а тому вважає, що п. 16.2.4 договору страхування слід визнати недійсним, як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує її права, як страхувальника. Крім того, у зв'язку з несвоєчасним здійснення страхового відшкодування, відповідач несе майнову відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу.

З урахуванням уточнень просила суд визнати недійсним п. 16.2.4 договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № 0338080, укладеного між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_9, як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує чи обмежує права страхувальника. Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 352 569,02 грн, суму пені у розмірі 2 784,75 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним п. 16.2.4 договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № А 0338080 між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_9 (спадкоємець ОСОБА_6.) як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує чи обмежує права Страхувальника.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_6 суму страхового відшкодування у розмірі 352 569,02 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_6 пеню у розмірі 2 784,75 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року та залишити в силі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на адресу позивача не надходило жодних повідомлень про намір припинити дію договору страхування чи попереджень стосовно настання (або спливу) строків внесення страхових платежів, а також з того, що позивачем на рахунки ПрАТ «Страхова група «ТАС» було перераховано всі страхові платежі, а тому положення п. 16.2.4 договору страхування суперечать нормам діючого законодавства і зазначений пункт має бути визнаний недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що страховий випадок (дорожньо-транспортна пригода) сталася у час, коли дію договору страхування було припинено, страхові платежі, здійснені позивачем, були перераховані на рахунок відповідача вже після спливу строку сплати другої частини страхової премії частинами, який встановлений до 13 березня 2014 року, а тому відповідач обґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Судами встановлено, що 12 вересня 2013 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_9 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № ПК/21 серії № А0338080, за умовами якого був застрахований належний страхувальнику легковий автомобіль Mersedes-Benz E 250 CDI, 2013 ріку випуску, д.н.з. НОМЕР_1, строком дії з 13 вересня 2013 року до 12 вересня 2014 року на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) та Заяви Страхувальника на страхування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер і позивач, як дружина, отримала у спадщину 1/2 частину зазначеного вище транспортного засобу, яке належало ним з чоловіком на праві спільної сумісної власності подружжя.

19 квітня 2014 року приблизно о 20:30 години, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу, якому, згідно висновку звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № 05-05.14, було завдано ушкоджень на суму 352 569,02 грн.

Листом ПрАТ «Страхова група «ТАС» № І 0900/5409 від 13 серпня 2014 року, позивачу ОСОБА_6, з посиланням на ст. 26 Закону України «Про страхування», п. 15.7 договору страхування, було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з неналежним виконанням страхувальником своїх обов'язків, а саме: станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 19 квітня 2014 року договір страхування не діяв, оскільки не було доплачено другу частину страхового платежу (страхової премії).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність, зокрема у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому, договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Згідно із п. 16.2.4 договору страхування, дія договору припиняється за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхової премії (або відповідної її частини) у встановлені цим договором строки та у визначених розмірах. При цьому дія цього договору припиняється з 00:00 годин дня, що діє за днем, зазначеним як строк внесення чергової частини страхової премії.

Пунктом 4 договору страхування наземного транспорту № ПК/21 серії № А0338080 від 12 вересня 2013 року визначено порядок сплати страхової премії частинами, а саме: 1 частина (50 %) у розмірі 11 304,00 грн, у строк до 13 вересня 2013 року, 2 частина (50 %) у розмірі 11 304,00 грн, у строк до 13 березня 2014 року.

На виконання умов договору страхування було сплачено: 13 вересня 2013 року - 11 304,00 грн, 04 квітня 2014 року - 304,00 грн, 10 квітня 2014 року - 500,00 грн, 11 квітня 2014 року - 500,00 грн, 22 квітня 2014 року - 10 000,00 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що оскільки страховий випадок мав місце 19 квітня 2014 року, а черговий платіж, визначений договором добровільного страхування у строк до 13 березня 2014 року, було здійснено позивачем лише 22 квітня 2014 року, тому дія зазначеного договору на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була припинена і ПрАТ «Страхова група «ТАС» правомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов

Судді:Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова