АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7710/2016 Головуючий у 1-й інстанції Остапчук Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника відповідача

Департаменту культури ВО КМР Панасенко І.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради про відшкодування шкоди,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, про стягнення з Управління охорони культурної спадщини ВО КМР (КМДА) та Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) заподіяну шкоду у розмірі 1 737 041,09 грн.

У зв»язку із реорганізацією Управління охорони культурної спадщини ВО КМР (КМДА) шляхом приєднання до Департаменту культури ВО КМР протокольною ухвалою суду від 18 лютого 2016 року замінено Управління охорони культурної спадщини ВО КМР (КМДА) на Департамент культури ВО КМР.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу ним був придбаний гараж, що розташований по АДРЕСА_1. Одночасно з придбанням гаража у власність перейшла земельна ділянка, на якій він був розташований.

У квітні 2007 року ОСОБА_3 передав гараж в орендне користування ТОВ «Елітком», з яким 28 травня 2009 року уклав попередній договір купівлі-продажу зазначеного гаражу за ціною 120000 доларів США. Проте, внаслідок бездіяльності відповідачів у 2004-2005 роках ОСОБА_3 не міг документально оформити право власності на земельну ділянку, на якій був розміщений гараж.

Бездіяльність відповідачів та фінансова криза, що сталася у 2008 році, призвели до здешевлення нерухомого майна. Вирішивши не очікувати виконання відповідачами своїх зобов»язань, ОСОБА_3 12 червня 2009 року продав гараж іншій особі за ціною, еквівалентною 55000 доларів США.

Посилаючись на викладене зазначає, що унаслідок продажу гаражу за меншою ціною ним упущено вигоду у розмірі 1 737 041,09 грн., що є еквівалентом 65000 доларів США (120000 - 55000) за курсом валют станом на 18 лютого 2016 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача Департаменту культури ВО КМР проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія ухвалила слухати справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, суд приходить до висновку, що апеляційна підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, що внаслідок бездіяльності відповідачів була завдана шкода у вигляді упущеної вигоди.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до даних Попереднього договору купівлі-продажу гаражу від 28 травня 2009 року, що укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Елітком», сторони дійшли згоди, що в майбутньому між ними буде укладено договір купівлі продажу гаражу, загальною площею 45,10 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим НОМЕР_1, за ціною 914280 грн., що еквівалентно 120000 доларам США.

12 червня 2009 року між ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу гаражу, відповідно до умов якого гараж відчужено за ціною 423500 грн., що еквівалентно 55000 доларам США.

Згідно із цим договором гараж належав ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 29 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю., реєстровий №875, та зареєстрованого у Київському БТІ.

З матеріалів справи також убачається, що у 2004 році ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, на якій розташовано гараж, проте унаслідок бездіяльності органів виконавчої зазначена процедура завершена не була. Так, постановою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2012 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища КМДА щодо ненадання висновків щодо можливості передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки; визнано протиправною бездіяльність Головного управління охорони культурної спадщини КМДА щодо ненадання висновків щодо можливості передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки.

Звертаючись до суду із вимогами про відшкодування шкоди, позивач посилається на ст.ст. 22, 1174 ЦК України.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 2 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вигода, в залежності від певної сфери її очікування, виражається в отриманні прибутків чи інших благ. Якщо будь-яка особа створює перешкоди, зокрема шляхом ухилення від вчинення дій, особа, якій завдано цим збитків, вправі вимагати відшкодування упущеної вигоди, яка має бути реальною.

З матеріалів справи убачається, що попередній договір між ОСОБА_3 та ТОВ «Елітком» є декларацією прав та обов»язків сторін про майбутній намір укласти договір купівлі-продажу. При цьому, обставини, за яких договір купівлі-продажу має бути укладеним, має характер відкладальної, а саме - такою обставиною є реєстрація Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем (п.6.1), щодо оформлення якого на час укладення попереднього договору тривав судовий спір.

З пункту 7 попереднього договору також убачається, що припинення зобов»язань за цим договором здійснюється шляхом направлення пропозиції про відмову від основного договору. Проте, матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «Елітком» відмовилось від укладення в майбутньому основного договору, зокрема внаслідок не настання певних умов, за яких основний договір був би укладений.

При цьому, як убачається із даних долученого до позовної заяви листа ТОВ «Елітком» вих. №21 від 10 червня 2009 року на ім»я ОСОБА_3, товариство не відмовляється від своїх намірів укласти основний договір за погодженою ціною.

Із сукупності цих обставин слід дійти висновку, що визначений позивачем не отриманий дохід (упущена вигода) не має таких характерних та істотних ознак, які б наділяли її чинниками безумовності настання та реальності отримання.

Колегія судів одночасно зазначає, що відповідно до даних договору купівлі-продажу гаражу, укладеного між ОСОБА_3 та гр.ОСОБА_4, убачається, що цей договір укладено 12 червня 2009 року, в той час коли попередній договір укладено 28 травня 2009 року і ним був визначений строк для укладення основного договору - не пізніше одного місяця з моменту реєстрації Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем (п.6.1).

Відтак, уклавши 12 червня 2009 року договір купівлі-продажу з гр. ОСОБА_4, ОСОБА_3 на власний розсуд розпорядився своїми права, зокрема, щодо відчуження майна, та самостійно визначив обставини, за яких відчужив майно іншій особі. Окрім того, з даних договору купівлі-продажу від 12 червня 2009 року убачається, що ціна продажу гаражу відповідає волевиявленню продавця і покупця, є остаточною і змінам не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про неприпустимість посилання суду на правову позицію у справі №3-188гс14, оскільки така висловлена у справі господарської юрисдикції, за іншим суб»єктним складом та сферою правовідносин, колегією суддів відхиляються, оскільки суд послався на визначене ст.22 ЦК України значення спричинення збитків (упущеної вигоди), при цьому, норма, яка підлягає застосуванню, не встановлює різних правил відповідальності для суб»єктів публічного чи приватного права. Висновок у справі №3-188гс14 про реальність, а не абстрактність, упущеної вигоди повністю кореспондується із обставинами цієї справи.

Посилання апеляційної скарги на необґрунтовану відмову в задоволенні відводу судді - головуючого у суді першої інстанції, колегією суддів відхиляються, оскільки обставин, що викликають сумнів у неупередженості судді, колегією суддів не установлено, відтак відсутні підстави для визнання заяви про відвід обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року залиши ти без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов