Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач зобов'язався видати кредиту у розмірі 3 064,59 грн, а ОСОБА_6 зобов'язалась своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

У порушення умов вказаного договору відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку із чим позивач просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 25 094,11 грн, а також судові витрати у розмірі 259,94 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам (експрес-розстрочка).

За умовами договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало позичальнику кредит у розмірі 3 064,59 грн строком на 12 місяців з 16 жовтня 2006 року по 16 жовтня 2007 року зі сплатою за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49,03 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 278,60 грн в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки.

У березні 2007 року банк звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості станом на 26 квітня 2007 року у розмірі 3 986,88 грн. Заборгованість складалася з: заборгованості за кредитом - 3 064,60 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 572,53 грн; заборгованості з комісії за користування кредитом - 294,18 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 55,57 грн.

Судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2007 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 3 986,88 грн, витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 15 грн і державне мито у розмірі 25,50 грн.

На виконання судового наказу ОСОБА_6 сплатила на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 липня 2007 року - 400 грн; 22 серпня 2007 року - 700 грн; 10 жовтня 2007 року - 1 200 грн; 12 травня 2008 року - 1 783,34 грн, а всього 4 083,34 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та випискою за кредитним договором.

Згідно з довідкою відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 14 травня 2015 року № 9317 станом на 15 травня 2015 року на примусовому виконанні судовий наказ від 10 травня 2007 року № 2-н-495/07 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 3 986,88 грн, витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 15 грн та державного мита у розмірі 25,50 грн не перебував.

Таким чином, судовий наказ Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 10 травня 2007 року № 2-н-495/07 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 3 986,88 грн виконаний ОСОБА_6 у добровільному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15).

Таким чином, апеляційний суд дійшов неправильного висновку про припинення між сторонами правовідносини, що ґрунтуються на кредитному договорі, після видачі судового наказу від 10 травня 2007 року № 2-н-495/07.

Отже, рішення апеляційного суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана