20.04.2016 Справа № 127/4416/16-ц
Провадження № 2/127/2583/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого суді Іщук Т.П.,

при секретарі Пєскову Є.Д.,

за участі позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди та супроводу батька, та, уточнивши позовні вимоги, просила надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (згоди) і супроводу батька ОСОБА_3 до Російської Федерації в супроводі матері ОСОБА_2 в період з 01 травня 2016 року по 01 травня 2021 року. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 08 квітня 2006 року по 19 лютого 2009 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею. Позивач зазначає, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, додаткові витрати на дитину не несе, не надає в добровільному порядку згоди на виїзд сина за кордон для його відпочинку, оздоровлення, участі у міжнародних олімпіадах та змаганнях, таку відмову не мотивує. Крім того, вказує, що вона з 2013 року перебуває у шлюбі із громадянином Російської Федерації ОСОБА_6, який в Російській Федерації має житло, родину та друзів, а тому є потреба кілька разів на рік виїзду у зазначену країну. Її син неодноразово виявляв бажання поїхати за кордон разом з ними для знайомства з родиною чоловіка, який виконує щодо нього батьківські обов'язки, познайомитися з іншою країною. Однак така поїздка не може відбутися, зважаючи на відмову відповідача надати дозвіл на виїзд сина. Вказане і стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. При цьому відмічала, що найближчим часом вона має йти у відпустку та планують поїздку до родини чоловіка. Також вказувала, що дитина страждає від того, що він позбавлений можливості побувати за межами країни на відміну від інших дітей.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні категорично заперечував щодо такого тривалого часу (5 років) протягом якого дитина може виїжджати без його згоди та супроводу, тим більше в Російську Федерацію, зважаючи на суспільно-політичні відносини, які склалися останнім часом, зокрема між державами Україна та Російська Федерація. Одночасно зазначив, що не заперечує щодо надання одноразового дозволу на виїзд сина за кордон без його супроводу на короткий термін в будь-яку державу світу, окрім Російської Федерації. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, а також Закону України «Про охорону дитинства» щодо участі батьків у вихованні та розвитку дітей, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» щодо виїзду дітей за кордон.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Ст.152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Ст. 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 травня 2007 року (а. с. 7).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2009 року по цивільній справі № 2-1293-2009 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірваний (а. с. 5). Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_8 присвоєне прізвище «ОСОБА_2»(а. с. 6).

15 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницькій області зареєстровано шлюб між громадянином Російської Федерації ОСОБА_6 та громадянкою України ОСОБА_9, про що складено відповідний актовий запис № 2849, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб сер НОМЕР_2 від 15 жовтня 2013 року (а. с. 15).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ПП «ОСОБА_12» від 06 вересня 2012 року. Як свідчать матеріали справи саме позивачка піклується про виховання та навчання дитини, що підтверджується відповідними довідками Фізико-математичної гімназії №17 м. Вінниці від 05 квітня 2016 року № 154, від 19 травня 2015 року № 368, від 19 серпня 2014 року № 05-01-07/80, від 13 липня 2013 року № 48, договором з ФОП ОСОБА_10 від 04 вересня 2015 року про надання послуг по проведенню репетиторських занять з ОСОБА_4 Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до зазначених матеріалів батько ОСОБА_3 гімназію не відвідує, у вихованні сина участі не бере. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2012 року по цивільній справі № 206/5753/2-12, яке набрало законної сили 30 жовтня 2012 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів.

Дитина ж приймає активну участь в різноманітних конкурсах, займається спортом, вивченням іноземних мов, має різні захоплення.

Батько дитини ОСОБА_3 відмовляється надати нотаріально засвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за межі державного кордону України у Російську Федерацію.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Суд бере до уваги, що позивачка, уклавши шлюб з ОСОБА_6, створила нову сім'ю. При цьому малолітній ОСОБА_4 проживає з матір'ю, що не заперечується сторонами. Бажання матері здійснити знайомство сина ОСОБА_4 з родиною свого чоловіка ОСОБА_6, яка проживає в Російській Федерації, не суперечить встановленим формам та методам виховання та моральним засадам суспільства. В свою чергу категоричне заперечення відповідача щодо виїзду малолітнього ОСОБА_4 саме до Російської Федерації у зв'язку із наявною суспільно-політичною ситуацією не ґрунтуються на нормах закону, а тому останній здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, адже ОСОБА_4 виявляє таке бажання. Суд приходить до висновку, що отримання дозволу на виїзд буде діяти в інтересах дитини, сприятиме її розвитку й вихованню, при цьому не буде порушувати прав батька, який без достатнього обґрунтування не надає згоди на виїзд у супроводі матері.

Разом з тим щодо часового проміжку (з 01 травня 2016 року по 01 травня 2021 року), про який заявлена вимога, то суд вважає за потрібне задовольнити таку вимогу частково. При цьому бере до уваги, що малолітній навчається у шкільному закладі, а тому відпочинок та оздоровлення дитини є доцільним та можливим в період літніх канікул, тобто з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року, що на думку суду відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме прав її батька. Суд звертає увагу, що зважаючи на рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, законодавством надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що існують підстави для часткового задоволення позову та надання дозволу на тимчасовий виїзд за державний кордон України (до Російської Федерації) у період з у період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року малолітнього ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_11, оскільки це не буде суперечити інтересам дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 275,60 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст., 150, 151, 152, 154, 155 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України (до Російської Федерації) у період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, у супроводі матері ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 275,60 грн. судового збору.

В решті вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: