АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5028/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Кирилюк Г.М., Заришняк Г.М. при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У апеляційній скарзі просить визнати недійсним договір дарування Ѕ частини кв.АДРЕСА_1, загальною площею 44,90 кв.м. на користь обдарованої ОСОБА_4, застосувати реституцію до спірних правовідносин, припинивши право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину спірної квартири.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 без згоди позивача відчужив на користь ОСОБА_4 Ѕ частину квартири, що була придбана сторонами за час шлюбу. На думку апелянта, спірне майно перебуває у спільній сумісній власності, а тому правових підстав для укладання договору дарування у відповідача не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції керувався ст..69 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України та виходив з того, що частки співвласників квартири визначені договором купівлі-продажу квартири, тому за висновком суду у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не виникло право спільної сумісної власності на квартиру.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 202, 717 ЦК України, за своєю правовою природою договір дарування є, як правило, одностороннім договором та передбачає наявність з боку обдарованого лише волевиявлення на прийняття дарунку. Правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Судом встановлено, що 13.02.2010 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис № 147). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

11.09.2013 року шлюб між сторонами Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром було зареєстровано повторно, про що вчинено актовий запис № 1646.

У період шлюбу подружжя придбало двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 загальною площею 44,90 кв.м., жилою площею 27,0 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Руднік Н.М. та зареєстрованим в реєстрі за №57,58, а також витягом з Державного реєстру правочинів №8394170 від 01.04.2010р.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю, а без визначення часток - спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 356, ч.1 ст. 368 ЦК України). Право власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартири, підлягають державній рестрації. Договором купівлі - продажу від 01 квітня 2010 року визначені частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по Ѕ частці кожному.

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно за реєстровим № 38846773 від 11.10.2011 року за ОСОБА_3 зареєстрована приватна форма власності на Ѕ частину кВ. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

09.04.2010 року ОСОБА_2 зареєструвала право приватної власності на Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 про що зроблено запис у реєстраційній книзі № д.1612-258 за №2164.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що їхньою спільною частковою власністю. (ст. 358 ЦК України) Разом з тим, співвласник має право самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності. (ст. 361 ЦК України).

Згідно з Договором дарування від 17.04.2012 року, ОСОБА_3 подарував своїй доньці від першого шлюбу ОСОБА_4, Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПіддубноюС.П., зареєстрований в реєстрі за №410.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що обовязкової згоди ОСОБА_2 на відчуження ОСОБА_3 частки квартири, шляхом укладення договору дарування, Закон не передбачає.

Переважне право інших співвласників на придбання частки не поширюється на випадок її відчуження шляхом укладення договорів міни, дарування, ренти - на випадки, коли передається майно безоплатно.

Форма договору дарування встановлена статтею 719 ЦК України, відповідно до вимог якої дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вимоги ст. 720 ЦК України щодо сторін у договорі дарування також дотримані, належність дарувальнику на праві власності 1/2 частини квартири перевірена, його повноваження на укладення Договору дарування передбачені ст. 361 ЦК України, форма договору дотримана.

Враховуючи наведене, суд дійшов обгунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 207, 303, 307, 308, 319 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді