Ухвала

іменем україни

30 грудня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КузнєцовВ.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим та таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), посилаючись на те, що 25 червня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 3 млн грн на строк до 22 червня 2012 року зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між ПАТ «УкрСиббанк» та нею укладено договір поруки. Без її відома та згоди між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, за умовами якої збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим збільшено обсяг її відповідальності, як поручителя.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила суд визнати договір поруки від 25 червня 2007 року припиненим та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки, укладений 25 червня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, припиненим та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25 червня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 3 млн грн на строк до 22 червня 2012 року зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 25 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2був укладений договір поруки.

Пунктом 2.1 договору поруки встановлено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Судом установлено, що внесені додатковою угодою № 1 від 2 серпня 2007 року зміни до кредитного договору не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки доповнення договору додатком № 2 - графік погашення кредиту, не впливає на терміни та розміри погашення кредиту, оскільки згідно з п. 1.2.2. кредитного договору повернення кредиту відбувається в терміни та розміри, встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року, задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, приватного підприємства «Гортехмашобладнання» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2007 року в розмірі 233 228 грн 08 коп.

При розгляді справи про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішувалось питання стосовно збільшення обсягу відповідальності за кредитом і апеляційний суд встановив, що банк до позичальника ОСОБА_3 вимоги про збільшення процентної ставки не заявляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З огляду на визначений ст. 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст ст. ст. 553, 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15, яка згідно зі ст. 360‑7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, оскільки додатковою угодою від 02 серпня 2007 року не внесено будь-яких змін до кредитного договору в частині збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами, основної суми боргу та термінів повернення кредиту.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим та таким, що не підлягає виконанню.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ