У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Кіровоградського регіонального управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву про припинення права спільної сумісної власності, стягнення компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому посилався на те, що рішенням Світловодського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2013 року квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю його та ОСОБА_3 і визначено її вартість в розмірі 57 735 грн. Від поділу квартири в натурі відповідач відмовляється, тому просив визнати за ним право власності на Ѕ частини цієї квартири із залишенням її у спільній сумісній власності колишнього подружжя.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначала, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці на підставі кредитної угоди між нею та Кіровоградським регіональним управлінням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (далі - Фонд) від 26 червня 2003 року, з листопада 2009 року до теперішнього часу вона самостійно виконує зобов'язання за кредитним договором, з жовтня 2009 року по 01 січня 2015 року нею сплачено 8 203 грн 45 коп. кредиту, залишок заборгованості за кредитним договором станом на 23 січня 2015 року становить 27 535 грн 65 коп. За таких обставин, квартира не може бути предметом розгляду, як об'єкт нерухомого майна, що набуте подружжям у період шлюбу, а підлягають поділу кошти, внесені спільно сторонами під час перебування у шлюбі. Згідно виплаченої суми кредиту за період шлюбу частка ОСОБА_2 складає 1/141 частини квартири, що є незначною та не може бути виділена в натурі. Оскільки квартира є неподільною, спільне володіння і користування нею є неможливим, а ОСОБА_2 є власником іншого житла, то є підстави для припинення права спільної сумісної власності та стягнення з неї на користь її колишнього чоловіка вартості цієї частки у розмірі 3 397 грн 45 коп.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом, або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

09 грудня 2004 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку експертно-будівельного дослідження від 27 січня 2015 року № 4-15 ринкова вартість вказаної квартири становить 478 419 грн, проведення розподілу квартири в натурі є неможливим.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що квартиру АДРЕСА_2 набуто сторонами у власність хоча й за рахунок кредитних коштів, але за час перебування у шлюбі, тому, з урахуванням встановлених рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2013 року обставин, кожна із сторін має право на Ѕ частини вказаної квартири. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для припинення права власності на частку у спільному сумісному майні з підстав, зазначених у позові.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із такими висновками та залишив ухвалене ним рішення без змін. Апеляційний суд також виходив із того, що посилання ОСОБА_3 на погашення нею власними коштами іпотечного кредиту, отриманого для придбання спірної квартири, не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки не має значення для вирішення цього спору.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовуються та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. З ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

В.О. Кузнєцов