Справа № 152/1802/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 грудня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
06.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.08.1997 року.
Від шлюбу вона та відповідач мають одну неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, виховання дітей, через що між ними виникали сварки та непорозуміння, відповідач не цікавиться потребами сімї, проявляє неповагу до неї та дитини, ображає, що негативно впливає на її здоровя та здоровя неповнолітньої дитини.
Приблизно два роки вона з відповідачем однією сімєю не проживає.
Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам, шлюб існує формально, на примирення з відповідачем вона не згодна.
При розірванні шлюбу бажає залишити їй шлюбне прізвище «Руденко».
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.18).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.20, 21), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Заперечень щодо позову від відповідача не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 07.12.2016 року.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не зявився до суду без поважних причин.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не зявився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав, а позивачка не висловила заперечень щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.08.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ № 308089 (а.с.4).
Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні характери та погляди на сімейне життя, суперечки та непорозуміння між сторонами, внаслідок чого виникали сварки та конфлікти, які суперечать інтересам позивачки та шкодять її здоровю та здоровю неповнолітньої дитини.
Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки, так як з 2015 року сторони однією сімєю не проживають.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.
Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Лозівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 02.08.1997 року, актовий запис за №8.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: