Номер провадження: 22-ц/785/3550/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна та витребування майна із чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Уточнивши позовну заяву, ОСОБА_3 також просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування вимог, позивачка вказувала, що в період часу із грудня 2002 року по вересень 2014 року вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 та спільно постійно проживали в будинку, який зареєстрований на її колишнього чоловіка ОСОБА_5, розташований в с. Кохівка Ананьївського району та вели спільне господарство.

У вересні 2014 року відносини в них зіпсувалися і вони припинили стосунки. До початку їхніх спільних відносин вона була власницею домашнього господарства, яке складалося із великої рогатої худоби, свиней, домашньої птиці. Також, в неї був автомобіль марки ВАЗ-2104, який придбаний 17 серпня 2002 року та проданий в 2004 році. На виручені кошти в 2004 році нею було придбано мікроавтобус марки «Нісан».

З 16 листопада 2004 року вона є власником земельної ділянки площею 3,43 га. З 2005 року зазначену земельну ділянку, а також земельні ділянки, які належать її сину та відповідачу і його родичам вони обробляли разом.

Восени вона продала мікроавтобус Нісан за 50 000 грн., який зняла із реєстрації 13 листопада 2008 року та в цьому ж місяці придбала трактор МТЗ-80 за 40000 грн., але без погодження із нею відповідач зареєстрував трактор на своє ім'я.

За час їхнього спільного проживання вони придбали мисливську гладкоствольну рушницю ТОЗ-54 вартістю 500 грн., косарку стрічкову 5000 грн., сцепку 1000 грн., плуг 4000 грн.

Внаслідок обробітку земельних ділянок загальною площею 17 га в 2014 році отримали врожай пшениці вагою 28 тонн вартістю 3000 грн. за 1 тону на загальну суму 84000 грн., ячменю вагою 10 тонн вартістю 3000 грн. за тону на загальну суму 30 000 грн.

Оскільки, відповідач не бажає добровільно поділити спільно нажите майно, позивачка просила виділити її трактор МТЗ-80 вартістю 40 000 грн., 10 тон ячменю вартістю 30 000 грн., плуг 4000 грн., косарку стрічкову 5 000 грн., сцепку для обробітку землі 1000 грн., мисливську гладкоствольну рушницю ТОЗ-54 500 грн. , всього на загальну суму 80500 грн. та зобов'язати відповідача передати її зазначене майно та виділити відповідачу 28 тон пшениці вартістю 84 000 грн.

Крім того, позивачка, вказуючи на те, що у володінні відповідача залишилося майно, яке нею було придбано до спільного проживання, а саме металева ємність об'ємом 5 м. куб. вартістю 3000 грн., столярний станок вартістю 7000 грн., вона просила зобов'язати відповідача передати її зазначене майно.

В судовому засіданні:

- ОСОБА_3 позов підтримала та просила задовольнити;

- ОСОБА_4 позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, при цьому, пояснивши наступне.

З 2000 року він мав стосунки з позивачкою, як із коханкою, спільний бюджет вони не вели, в кожного були свої кошти, на прохання позивачки він допомагав її по господарству. Певний час він був приватним підприємцем, вони закупляли молоко, позивачка була в нього бухгалтером, також в нього працювали і інші люди, він людям платив кошти, а решту коштів він із позивачкою ділили між собою пополам.

Він за особисті кошти, які він отримав за ячмінь, який виростив на своїй та батьківській земельній ділянці, придбав трактора. За усною домовленістю в 2014 році він дійсно сіяв поле позивачки та її родичів, із виручених коштів за урожай він заплатив за комбайн та 64 000 грн. він віддав позивачці. Зерна пшениці та ячменю в нього не має. Рушницю він придбав сам за свої кошти. Крім того, пояснив, що визнає вимоги позивачки в частині щодо повернення металевої ємкості та столярного станка.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна та витребування майна із чужого незаконного володіння - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 металеву ємність об'ємом 5 м. куб. вартістю 3000 грн, столярний станок варістю 7000 грн., всього на загальну суму 10000 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 щодо встановлення факту поживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 193 грн.

Скасувано заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою від 01 лютого 2016 року про заборону відчужувати транспортний засіб трактор «МТЗ-80», державний номер НОМЕР_1, 1983 року заводський номер 237141, номер двигуна НОМЕР_2, зареєстрованого 27 жовтня 2008 року на ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене вище рішення скасувати, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, про поділ спільного майна про припинення права на частку в спільному майні посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково вищевказаний позов, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 3, 21, 74 СК України, ст.ст. 29, 256 ЦК України, роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», правильно виходив з наступного.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що є ознаками сім`ї.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Під час застосування ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (спільне проживання, спільне ведення домашнього господарства та спільний бюджет, придбання майна для потреб сімї).

Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї.

Факт спільного проживання сторін однією сім'єю чи відсутність такого доводиться сторонами належними доказами.

Однак, ОСОБА_3 не надано доказів спільного проживання сторін, яке пов'язано спільним побутом.

Із свідоцтва про реєстрацію машини вбачається, що трактор «МТЗ-80», державний номер НОМЕР_1, 1983 року заводський номер 237141, номер двигуна НОМЕР_2, зареєстрований 27 жовтня 2008 року на ОСОБА_4 (а.с. 144).

Доказів про наявність іншого майна, зокрема зерна пшениці та ячменю, яке просила поділити позивачка, суду не надано.

Районний суд вірно оцінив пояснення сторін та свідків.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що для визнання відносин, як фактично відносин подружжя, необхідно виявити факт спільного співжиття жінки та чоловіка, взаємну матеріальну допомогу та підтримку, взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами, інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Спільне проведення вільного часу сторонами разом, не підтверджує наявності усталених сімейних відносин. В цьому сенсі позивачкою не надано жодних доказів ведення спільного господарства, побуту, бюджету з відповідачем, взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю, а також факту придбання майна за спільні кошти.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що факт спільного проживання позивачки та відповідача однією сім'єю з веденням спільного побуту недоведений, відсутні докази сімейно-побутових стосунків сторін, ведення ними спільного господарства, єдиного бюджету, придбання ними за спільні кошти певного майна та продуктів харчування, та інших суттєвих обставин, що характеризують усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна, набутого під час спільного проживання, задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна та витребування майна із чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2