Справа №482/1927/15-ц 29.08.2016 29.08.2016 29.08.2016
Справа №482/1927/15-ц Головуючий у першій інстанції Баранкевич В.О.
Провадження №22-ц/784/2017/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

29 серпня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

з секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участі: боржника - ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року, постановлену за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції (далі - ВДВС Новоодеського РУЮ) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

В поданні зазначено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №607/1424/15-ц, виданого 03 липня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 2 592 809 грн. 75 коп.

Посилаючись на те, що вказане судове рішення боржником ОСОБА_3 не виконується, що свідчить про ухилення останньої від виконання покладених на неї рішенням обов'язків, державний виконавець просив задовольнити подання.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року подання задоволено. Постановлено тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до погашення існуючої заборгованості по виконавчому листу №607/1424/15-ц, що виданий 03 липня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу районного суду скасувати, посилаючись на недоведеність тих обставин, які є законною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду за межі країни.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання, районний суд виходив з наявності невиконаного боржником обов'язку за виконавчим документом та безрезультатності проведених виконавчих дій, що, на думку суду, свідчить про свідоме ухиляння ОСОБА_3 від виконання грошового зобов'язання.

Проте з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь - яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон України).

Положеннями ст.6 Закону України встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п.2, чинний на час розгляду матеріалів подання);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України та п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з об'єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язку (Верховний Суд України. Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 01 лютого 2013 року).

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Форма та зміст подання державного виконавця має відповідати вимогам пунктів 11.1-11.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), в тому числі має містити відомості про характер та розмір невиконаного зобов'язання боржником, а також підтвердження факту ухилення боржника від виконання обов'язку.

Отже, відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України наявність обставин, за яких може бути встановлено обмеження, в тому числі і наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобов'язань, покладається на суб'єкта подання - державного виконавця. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Сам факт наявності невиконаних зобов'язань не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2015 року ВДВС Новоодеського РУЮ відкрито виконавче провадження №48941657 за виконавчим листом №607/1424/15-ц, виданим 03 липня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 592 809 грн. 75 коп. кредитної заборгованості (а.с.4).

У постанові головного державного виконавця зазначене місце фактичного проживання боржника - с. Гур'ївка Новоодеського району.

При цьому, будь-яких підтверджень факту проживання боржника у с. Гур'ївка матеріали подання не містять. Довідку Новоодеської РС УДМСУ в Миколаївській області про місце проживання ОСОБА_3 у с. Гур'ївка Новоодеського району, на яку посилається головний державний виконавець у своєму поданні, до матеріалів подання не додано.

Відсутні в матеріалах справи і відомості про направлення боржнику ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення (а.с.5) не містить даних про отримання документів саме боржником, а з наявного підпису неможливо встановити особу, яка його отримала. До того ж відсутня і точна адреса одержувача (вулиця, будинок тощо).

За даними виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, місцем проживання боржника ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 (а.с.3). З доданих до апеляційної скарги документів теж вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.19 зв.).

Особа, яка подала апеляційну скаргу, заперечує як факти проживання в Миколаївській області і наявності у неї там майна, так і факт отримання документів виконавчого провадження, в тому числі і копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним факт належного повідомлення ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження та надання строку для добровільного виконання обов'язку за судовим рішенням.

Подання головного державного виконавця (а.с.1-2) також не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов'язку ОСОБА_3, а також підтверджень таких фактів.

З часу відкриття виконавчого провадження (07 жовтня 2015 року) до часу погодження подання (21 жовтня 2015 року) сплинуло 14 днів.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про доведеність факту ухилення боржником від виконання обов'язку, передбаченого виконавчим документом, а тому і підстав для застосування обмежень у праві виїзду за межі України, які передбачені статтею 6 Закону.

Вирішуючи питання про можливість розгляду подання державного виконавця по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Правила ст.377-1 ЦПК України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду не визначають особливого порядку прийняття до розгляду подання державного виконавця. Тому відповідно до ст.122 ЦПК України після перевірки дотримання державним виконавцем вимог щодо форми та змісту подання, необхідним є постановлення суддею ухвали про відкриття провадження та призначення подання до розгляду в судовому засіданні, в якій слід зазначати час і місце розгляду та спосіб повідомлення суб'єкта внесення подання.

Зазначена норма закону є обов'язковою і при розгляді справ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що районним судом було розглянуто подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без постановлення ухвали щодо відкриття провадження у справі та призначення подання до розгляду в судовому засіданні.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, судом не були виконані вимоги процесуального закону, передбачені ст.122 ЦПК України.

Разом з тим, правильне застосування судом процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Також, постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд не звернув уваги на те, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом за обов'язковою участю державного виконавця, оскільки останній, під час розгляду такого подання, зобов'язаний довести суду необхідність обмеження конституційних прав боржника у виконавчому провадженні, а тому у разі його неявки в судове засідання суд не може розглядати зазначене подання.

Втім, зазначене вище подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглянуто у відсутність державного виконавця.

Отже, оскільки суд першої інстанції не обґрунтував підстав застосування обмежень щодо виїзду за межі України та порушив порядок, встановлений для його вирішення, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням подання та доданих до нього матеріалів на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді подання суду необхідно перевірити наявність відкритого виконавчого провадження у ВДВС Новоодеського РУЮ.

Керуючись статтями 311, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, а подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з доданими до нього матеріалами, направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі та призначення до розгляду в судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

О.І. Галущенко