РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/5834/15-ц

Провадження № 2/643/464/16

29.03.2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Поліщук Т. В.,

за участю секретаря Литвиненка М.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», за участю третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, зазначивши, що 10.01.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №DN80FJ00000222.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом зарахування на рахунок позичальника №2620 для видачі готівки через касу на строк з 10.01.2008 року по 09.01.2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії, у розмірі 51814,40 доларів США. Погашення заборгованості за вказаним договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з «5» по «12» числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 521,68 доларів США для погашення заборгованості по кредитному договору, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору були допущені порушення зі сторони банку, які не відповідають положенням ч.2, 4, 5 ст.11, п.9 ст.15,, ст.18 ч.2 п.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.2.1, 2.4, 3.2., 3.6., 3.8. Постанові НБУ №168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Вказані вимоги закону відповідачем у повному обсязі не виконано.

Отже, в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

За викладених обставин, позивач вважає, що оскаржуваний кредитний договір про надання споживчого кредиту містить дискримінаційний по відношенню до позивача умови, вказані умови є несправедливими в цілому, суперечать принципам добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача: у договорі не визначено його ціни, реальної процентної ставки, банком не була проведена переддоговірна робота з позивачем, спірний кредитний договір був підписаний позивачем під впливом обману з боку відповідача, сторонами фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, оскільки у договорі не узгоджені ціна договору та розмір фактично здороження кредиту в кінці періоду кредитування, отже даний договір підлягає визнанню недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився.

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

В судове засідання, представник відповідача з`явився, позовні вимоги не визнав, зазначив, що кредитний договір № DN80FJ00000222 від 10.01.2008 року було укладено з позивачем з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач зобов'язання заданим договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору п.7.1.. Позивач зобов`язання за кредитним договором не виконав. Позовна заява, подана не з мотивів захисту прав споживачів. Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів- надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Таким чином при укладенні спірного Договору волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, а також йому були відомі усі умови договору. Просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області, в судове засідання не з'явився, надав заяау про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Так, 10.01.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DN80FJ00000222 відповідно до умов якого Банком надано позивачеві кредит у сумі 51814,40 доларів США на придбання нерухомості.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Цим же Законом надано визначення терміну продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

З огляду на викладене між сторонами укладений договір іпотечного кредиту.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (частина 5 статті 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 цього договору.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: зарахування кредитором коштів на рахунок позичальника № 2620 в ХФ КБ ПриватБанк, МФО 351533 для видачі готівки через касу на строк з 10 січня 2008 року по 09 січня 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії, у розмірі 51814,40 доларів США на наступні цілі: купівля жилої нерухомості в сумі 37400,00 доларів США, а також у розмірі 11422,40 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2992,00 доларів США у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,32% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «05» по «12» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 521,68 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставами для визнання недійсним укладеного між сторонами Кредитного договору позивач зазначив: невідповідність Кредитного договору вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилось в ненаданні йому відповідачем у повному обсязі інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору, встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Кредитним договором п.7.1. чітко визначені кредитні умови.

Таким чином, перед укладенням сторонами кредитного договору Банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі усю необхідну інформацію, передбачену ч.2 ,4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладені цього Договору сторони узгодили всі його істотні умови. У Договорі зазначені сума кредиту, дата видачі кредиту, відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Позивач особистим підписом засвідчив, що до підписання (перед його підписанням) Кредитного договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Виконання Банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору. На момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

Посилання позивача на те, що Банк не надав йому у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, не може служити підставою для задоволення позову. Вся інформація щодо істотних умов кредитного договору міститься в тексті підписаного сторонами договору, ця інформація є чіткою і зрозумілою. Будь - яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання Договору або відмовитись від підписання Договору у разі ненадання йому такої інформації.

Крім того вартість кредиту та процентної ставки з зазначенням сум щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород визначені в п.7.1. кредитного договору.

Також, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної статті, Банк несе відповідальність, яка встановлена статтями 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсними у даному випадку кредитного договору.

Суд вважає, що позивачем не доведено також, що умови укладеного між сторонами Кредитного договору від 10.01.2008 року - є несправедливими.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Зі змісту укладеного сторонами Кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими. Не містить Кредитний договір і будь-яких інших несправедливих умов.

Окрім цього, для забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору з позивачем ОСОБА_3 та банком було укладено договір іпотеки від 10.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 39.

За викладених обставин суд доходить до висновку , що позивачем не доведено, що укладений Кредитний договір від 10.01.2008 року суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів», в зв'язку з чим підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Дана правова позиція викладена у постанові від 02 грудня 2015 Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст..ст.203,215,626,628 ЦК України, ст.ст.8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», за участю третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання кредитного договору №DN80FJ0000022 від 10.01.2008 року недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т. В. Поліщук