АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання повернути кошти банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив зобов`язати останнього повернути грошові кошти з депозитного рахунку за договором банківського вкладу № 307231/25837/7-14 на рахунок відкритий у АБ «Укргазбанк» у розмірі 282 542,20 грн. та зобов`язати відповідача перерахувати грошові кошти в якості штрафних санкцій (3 % річних) на рахунок відкритий у АБ «Укргазбанк» у розмірі 12 651, 86 грн. на його розрахункові рахунки.

В обґрунтування позову зазначав, що 28.10.2014 року з відповідачем було укладено договір банківського вкладу на строк до 28.05.2015 року. За цим договором він вніс на рахунок банку 17 081,14 євро. 02.06.2015 року сторони уклали додаткову угоду, якою продовжили строк розміщення грошових коштів з 02.06.2015 року по 02.12.2015 року. Проте, після закінчення строку договору відповідач повернув лише 200 000 грн., а у видачі решти сум відмовив.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.04.2016 року позов залишено без задоволення.

Справа № 761/4741/16 Апеляційне провадження № 22-ц-796/7997/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що термін договору депозитного вкладу між сторонами закінчився 02.12.2015 року ще до часу введення тимчасової адміністрації та початку процедури банкрутства. Суд не врахував, що право власності є непорушним. Суд не застосував до спірних правовідносин ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 626, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, які підлягали застосуванню, не врахував рішення ЄСПЛ Золотас проти України, положення статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає застосування судом до спірних правовідносин Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порушенням принципу верховенства права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача Голуб`ятникова Ю.А. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.10.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір-заяву № 307231/25837/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті, за умовами якого останній вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 17 081,14 євро, з відсотковою ставкою - 11,00 % річних, строком з 28.10.2014 року по 28.05.2015 року.

Додатковою угодою № 1 від 02.06.2015 року до договору-заяви сторони продовжили строк розміщення грошових коштів у сумі 17 097,35 євро на вкладному рахунку № 2630.4.057913.001 на період з 02.06.2015 року по 02.12.2015 року включно.

За час користування коштами вкладу протягом періоду на який продовжено розміщення вкладу, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 7 % річних.

24.12.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачу в гривневому еквіваленті залишок коштів (8 188,09 євро), що еквівалентно 203 795,24 грн.

Залишаючи без задоволення позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що повернення суми вкладів, які перевищують 200 000 грн. відбувається в порядку черговості, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що регулює спірні правовідносини та позивач включений у четверту чергу на отримання решти суми вкладу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з інформацією, розміщеною 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного Банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17.09.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних».

Відповідно до наказу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 18.12.2015 року розпочата процедура ліквідації в АТ «Банк «Фінанси та кредит».

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що після початку процедури ліквідації банку до спірних правовідносин підлягають застосуванню не загальні, а спеціальні норми, а саме положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 цього Закону визначено, що ним встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції загальних норм, які регулюють правовідносини, що виникають із договорів вкладу суперечать положенням ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами. Пунктом 1 частини 6 ст. 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 27 цього ж Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «КБ «Промекономбанк» із заявою про визнання його кредитором за договорами банківського вкладу.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2001 цс 15 та № 6-3133 цс 15.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені певні обмеження у здійсненні права власності на грошові вклади в установах банку, де введена тимчасова адміністрація та встановлений порядок отримання грошових вкладів. Згідно такого порядку сума вкладу, що перевищує 200 000 грн. виплачується вкладнику у порядку черговості. Позивач не оспорював, що така черговість ще не настала, відтак вимоги про стягнення всієї суми вкладу є передчасними.

Оскільки суд першої інстанції не встановлював ту обставину, що позивач не має права власності на вклад у повному розмірі та не відмовляв у позові з цих підстав доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом порушено вимоги ст. 41 Конституції України та не враховано практику Європейського суду з прав людини колегія суддів вважає необгрунтованими.

Суд визнав, що залишок вкладу є власністю позивача, позивач як кредитор включений до кола осіб, яким Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантується виплата такого вкладу у порядку черговості.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді