УхвалА

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович, про визнання договорів іпотеки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 липня 2007 року та 28 грудня 2007 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), укладено кредитні договори, відповідно до умов яких він отримав кредитні кошти у розмірі 80 тис доларів США та 62 тис доларів США, зі сплатою 13, 50 % річних, з кінцевою датою повернення не пізніше 26 липня 2014 року та 26 грудня 2014 року.

З метою забезпечення належного виконання вказаних кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_4 26 липня 2007 року та 28 грудня 2007 року були укладені договори іпотеки, відповідно до умов яких остання передала належні їй на праві власності будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, площею 627,00 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_4 вважав, що вищевказані іпотечні договори укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування, чим порушено майнові та житлові права дітей, які проживають у спірному житловому будинку.

Ураховуючи вище викладене, ОСОБА_4 просив суд на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України визнати іпотечні договори від 26 липня 2007 року та 28 грудня 2007 року недійсними.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», дійшли до правильного висновку про те, що підстав, для визнання іпотечних договорів недійсним немає.

Колегія суддів погоджується з висновками судів, що підставою недійсності іпотечного договору може бути не саме по собі відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування, а порушення майнових прав дитини.

Суди дійшли вірного висновку про те, що неповнолітні діти, на час укладення спірних іпотечних договорів, не були зареєстровані у житловому будинку, унаслідок чого не набули права користування вказаним нерухомим майном, як члени сім'ї власника. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення майнових прав дітей укладенням іпотечних договорів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України),

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 лютого 2016 року № 6- 3005 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги щодо порушення майнових прав дітей, є безпідставними, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник В.І. Журавель С.П. Штелик