Копія Справа №326/931/16-цр.
Провадження № 2/326/377/2016
УХВАЛА

14 липня 2016 року Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання угод удаваними, визнання дійсними правочини та стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання угод удаваними, визнання дійсними правочини та стягнення боргу. Свої вимоги мотивувала тим, що її чоловік ОСОБА_4 помер 24.02.2014 року. Згідно з заповітом від 09.08.2013 року він заповідав їй все майно, права та обовязки, якіналежали йому на час смерті. Вона прийняла спадщинуза заповітом і отримала 16.10.2014 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса ОСОБА_5

Відповідно до ст.ст.512,514,516,1216,1218 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений внаслідок правонаступництваіншою особою, до якої переходять права первісного кредитора, така заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Перед смертю ОСОБА_4 повідомив їй, що відповідач брав у нього в борг грошові кошти, є відповідні розписки, які вона після смерті ОСОБА_4 знайшла.

Так, в розписці від 02.03.2012 року вказано від імені ОСОБА_3 як приватного підприємця, що вона позичила у приватного підприємця ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 400 000 грн., термін повернення 02.12.2012 року, також є накладна №1 від 02.03.2012 року, згідно яких ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 вказану суму. Розписка підписана чоловіком ОСОБА_6 - ОСОБА_2, який вказав в розписці, що розписка написана ним, ОСОБА_2, що він виступає гарантом, в разі не повернення грошей, як приватна особа; у чому і підписується. Його підпис скріплено печаткою Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, сільським головою якої він працює.

Розписка від 10.04.2012 року укладена від імені ОСОБА_3 як приватного підприємця, в ній вказано що вона позичила у приватного підприємця ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 260 000 грн., термін повернення 10.02.2013 року, мається накладна б/н від 10.04.2012 року на отримання від ОСОБА_4 вказаної суми. Розписка підписана чоловіком ОСОБА_6 - ОСОБА_2, який вказав в розписці, що розписка написана ним, ОСОБА_2, що він виступає гарантом, в разі не повернення грошей, як приватна особа; у чому і підписується. Його підпис скріплено печаткою Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, сільським головою якої він працює.

Розписка від 03.03.2013 року укладена нібито від імені ОСОБА_3 як приватного підприємця, в ній вказано про позичення у приватного підприємця ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 380 000 грн., термін повернення 23.12.2013 року, також є накладна № 6 від 3.03.2013 року на вказану суму. Розписку підписав чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_7, вказавши в розписці текст, аналогічний зазначеним у розписках від 02.03.2012 року, від 10.04.2012 року.

До розписок додано копію паспорта та свідоцтва про реєстрацію як ФОП ОСОБА_3

Грошові кошти у терміни, вказані в розписках повернуті не були, після смерті ОСОБА_4 вона неодноразово зверталася до відповідача про повернення боргу, але грошей вона не отримала.

У жовтні 2015 року вона вимушена була звернутись з цивільним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення боргу до суду. Під час розгляду справи відповідачі категорично заявили, що грошових коштів не отримували і. договорів позики не укладали. Тому вона вимушено звернулася з відповідною заявою до Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, на підставі якої відкрите кримінальне провадження №0000984 від 28.12.2015 року. 17.02.2016 року постановою слідчого було призначено експертизу з дослідження почерку і підписів та реквізитів документів по вказаному провадженню.

Згідно з висновком експерта від 22.04.2016 року №128, виконаного головним судовим експертом Запорізького НДЕКЦ МВС України встановлено: 1) Рукописний текст всіх трьох розписок від 02.03.2012 року, 10.04.2012 року, 23.03.2013 року виконано ОСОБА_2; 2) Підпис після слів «в чем и расписываюсь» після рукописного тексту на всіх трьох розписках - від 02.03.2012 року, 10.04.2012 року, 23.03.2013 року виконано ОСОБА_2;

3) Відбиток печатки виконавчого комітету Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, яким засвідчено підпис ОСОБА_2 на розписці від 02.03.2012 року, виконано печаткою виконавчого комітету Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області; 4) Відбитки печатки Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, якими засвідчені підписи ОСОБА_2 на розписках від 10.04.2012 року, 23.03.2013 року та на накладній від 10.04.2012 року, виконані печаткою Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області; 5) Встановити ким виконано підпис перед словосполученням «Павличенко Светлана Анатольевна» на розписках від 02.03.2012 року, 10.04.2012 року, 23.03.2013 року не виявилося можливим.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що угоди позики грошових коштів, укладені згідно з розписками від 02.03.2012 року, 10.04.2012 року, 23.03.2013 року були укладені саме ОСОБА_2, який вважав що як сільський голова Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області відповідно до Закону не може займатися підприємницькою діяльністю і тому вимушений був укласти угоди позики від імені своєї дружини - ОСОБА_3, тобто удаючи що угоди в виді розписок укладені від її імені.

Таким чином, між сторонами були укладені у належній формі договори позики, оскільки всі три розписки про отримання грошових коштів в позику складені і підписані ОСОБА_2, а всі три накладні підписані, як особою що відпустила грошові кошти, ОСОБА_4, що підтверджується висновком експерта від 22.04.2016 року № 128. До того ж цивільні права ОСОБА_2 стосовно укладення договорів позики діючим законодавством України не обмежені.

Підтвердженням виконання угод позики між сторонами є факт зберігання розписок від 02.03.2012 року. 10.04.2012 року. 23.03.2013 року саме у ОСОБА_4, а після його смерті - у неї. Тому вказані угоди позики грошових коштів, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повинні бути визнані дійсними.

Однак у встановлені строки відповідач ОСОБА_8 позики не повернув.

Сума в 400 000 гри. отримана 02.03.2012 року, строк її повернення 02.12.2012 року, вона не повернута до цього часу.Тому з урахуванням індексу інфляції борг становить 738 844 грн. 58 коп., а розмір проценті від суми позики становить 197 847 грн. 56 коп.

Сума в 260 000 грн. отримана 10.04.2012 року, строк повернення 10.01.2013 року, вона не повернута до цього часу. Тому з урахуванням індексу інфляції борг становить 458 897 гри 41 коп., а розмір проценті від суми позики становить 128 600 грн 27 коп.

Сума в 380 000 отримана 23.03.2013 року, строк повернення 23.12.2013 року, вона не повернута до цього часу. Тому з урахуванням індексу інфляції борг становить 683 568 грн. 58 коп., а розмір проценті від суми позики становить 175 695 грн. 34 коп.

За всіма трьома зобовязаннями загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 1 881 310 гри 57 коп.; загальна сума процентів від сум позики - 502 143 грн. 17 коп.; разом сума боргу на теперішній час становить 2 383 453 грн. 74 коп.

Просить: 1) визнати удаваними угоди, укладені розписками від імені ОСОБА_3 від 02.03.2012 року, 10.04.2012 року, 23.03.2013 року, фактично укладені для приховування угод позики, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4;

2) визнати дійсними правочини договори позики, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оформлені розписками від імені ОСОБА_3 та фактично підписані ОСОБА_2, на отримання грошових коштів у ОСОБА_4 від 02.03.2012 року на суму 400 000 грн; від 10.04.2012 року на суму 260 000 грн, від 23.03.2013 року на суму 380 000 грн. і накладними на видачу грошових коштів №1 від 02.03.2013 року, б/н від 10.04.12 року та №6 від 03.03.2013 року.;

3) стягнути з ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1 881 310, 57 грн, проценти за користування позикою в сумі 502 143, 17 грн., разом суму боргу з процентами в розмірі 2 383 453, 74 грн.; та стягнути судові витрати.

Одночасно з поданням позову позивачем подано заяву про відстрочення сплати судового збору.

Позовна заява, яка надійшла до суду, не може бути прийнята, оскілки не в повній мірі відповідає положенням ст.119 ЦПК України.

Так, ч.5 ст.119 ЦПК України передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року «Креуз проти Польщі», не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідно заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п.1 ч.2. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається сумою, яка стягується у позовах про стягнення грошових коштів.

В позові позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 2 383 453 грн., отже вказана сума є ціною позову, та відповідно до якої повинен обраховуватися судовий збір за подачу позову майнового характеру.

Відповідно до п.2 ч.3 Закону України «Про судовий збір», у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У звязку з одночасним поданням декількох вимог немайнового характеру позивач повинен оплатити судовий збір за подання позову про: 1) визнання удавними угоди з розрахунку: 1378 грн. (мінімальна заробітна плата на 01 січня 2016 року) х 0,4 = 551 грн. 20 коп., 2) визнання дійсними правочини з розрахунку: 1378 грн. (мінімальна заробітна плата на 01 січня 2016 року) х 0,4 = 551 грн. 20 коп.,

У звязку з поданням вимог майнового характеру позивач повинен оплатити судовий збір за подання позову: 2 383 453, 74 грн (ціна позову) х 1% = 28 834, 54 грн, що більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, то судовий збір за подачу вимогу майнового характеру буде складати 6890 грн.

Тобто позивачу необхідно заплатити судовий збір в сумі 1102,40 грн. за подачу позову немайнового характеру за наступними реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у Приморському районі 22030001, рахунок №0276, КЕКД:22030001, код отримувача , Код ЄДРПОУ суду: 37306836 МФО 813015 Пункт призначення платежу 1.2.2. ЗУ «Про судовий збір» судовий збір за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного суду, та судовий збір в сумі 6890 грн. за подачу позову майнового характеру за наступними реквізитами отримувач коштів УДКСУ у Приморському районі 22030001, рахунок №0276, КЕКД:22030001, код отримувача , Код ЄДРПОУ суду: 37306836 МФО 813015 Пункт призначення платежу 1.1.2. ЗУ «Про судовий збір» судовий збір за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного суду.

Позивачка просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі через те що, вона є пенсіонеркою та розмір її пенсії менше суми судового збору за подання позову майже в сім раз, тобто її майновий стан не дозволяє їй сплатити суму судового збору в повному обсязі. Грошові кошти відповідачу позичав її чоловік, який помер 24.02.2014 року, і до цього часу відповідачем не повернуто ні копійки з заборгованості.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму від ВССУ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження викладеного у заяві про відстрочення сплати судового збору позивачем надано пенсійне посвідчення, проте не надано інших документів, доказів, які б підтверджували її майновий стан (довідка про розмір отримуваної пенсії, не вказано чи має позивач інші доходи окрім пенсії, вклади у банках та інших фінансових установах, чи має вона утриманців, чи має майно), у звязку з чим суд вважає, що позивачем не доведені обставини її скрутного матеріального становища, тому суд вважає в задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору необхідно відмовити.

Відповідно до ч.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, в разі якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотриманні цієї умови є залишенні позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

Тому позовну заяву необхідно залишити без руху, позивачу надати строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.119, 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання угод удаваними, визнання дійсними правочини та стягнення боргу - залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1, що їй необхідно усунути вказані недоліки в пять діб, з дня її отримання та розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис ОСОБА_9

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

14.07.2016