Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/148/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2016 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Лисюк І.О.

при секретарі Федорів О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1Є, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 21 січня 2014 року укладено кредитний договір № GР-5905746 на суму 8400,00 грн.

Позичальник по даному договору, ОСОБА_4, є інвалідом групи внаслідок психічного розладу, перебуває на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Гусятинської ЦРКЛ з 2000 року, на час укладення даних правочинів мала психічне захворювання (шизофренія, параноїдна форма), яке позбавляло можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі ст. 225 ЦК України просить визнати недійсним укладений кредитний договір.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» (правонаступника відповідача) ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав, посилаючись на те, що позивач 16.03.2012 року та в період з 26 червня по 23 липня 2014 року, тобто в період укладення кредитного договору, а саме 17 березня 2012 року по 25 червня 2014 року, (проміжна дата укладення кредитного договору 21 січня 2014 року) тобто 27 місяців на лікуванні не знаходилась і позивач могла бути цілком здорова в цей період.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

21 січня 2014 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Акціонерним Товарситвом «ОСОБА_6 Капітал» укладено кредитний договір GР-5905746, згідно якого ОСОБА_4 отримала кредит на суму 8400,00 грн грн.(а.с.6-9).

Згідно витягу з передавального акту на кінець дня 13 березня 2015 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання ПАТ «ОСОБА_6 ренесанс капітал» правонаступником усього його майна, майнових прав та обовязків за цим актом є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що 21 січня 2014 року у звязку з загостренням хвороби (шизофренія) ОСОБА_4, укладаючи кредитний договір з ОСОБА_5 Акціонерним Товариством «ОСОБА_6 Капітал» не усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. Через невеликий проміжок часу ОСОБА_4 була поміщена на лікування в Тернопільську обласну психоневрологічну лікарню.

Згідно довідки психіатра від 22.01.2015 року № 19, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Гусятинської ЦРКЛ з 2000 року з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма. Є інвалідом 2 групи, потребує опіки (а.с.10)

Із висновку лікарської комісії, щодо необхідності постійного догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 21.01.2012 року Гусятинської ЦКРЛ вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу установленої (переглянутої) 2.03.2012 року до 01.04.2015 року проживає разом із ОСОБА_1 за адресою в с. Суходіл потребує стороннього догляду (а.с.11).

Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 73 від 24.04.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу установленої (переглянутої), 10.02.2015 року довічно, що проживає разом із ОСОБА_1 за адресою в с. Суходіл потребує постійного стороннього догляду. Висновок дійсний до 24.10.2015 року (а.с.12).

Згідно довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією (псих.МСЕК) серії АВ № 0344280 від 05.03.2015 року, ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 2-ї групи довічно причина загальне захворювання (а.с.13).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1, який являється чоловіком позивачки ОСОБА_4 підтвердив зазначені обставини, пояснивши зокрема, що його дружина ОСОБА_4 протягом вже 10 років хворіє на шизофренію параноїдної форми. Внаслідок своєї хвороби вона уклала в декількох банках кредитні договора. Йому про це нічого не було відомо. Дізнався про це лише згодом.

Зазначені обставини встановлені також рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області в цивільній справі № 596/1394/15-ц, від 09.12.2015 року було визнано недійсним кредитний договір № 500514734 від 09.09.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 акціонерним товариством «Альфа-Банк». Дане рішення набрало законної сили (а.с.34-36). А тому відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсними, позивач у силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності кожного правочину.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до вимог ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а саме згідно до ст.145 ЦК України психічний стан особи повинен підтверджуватися висновками судово-психіатричної експертизи.

За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 09.03.2016 року було призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_4. Перед експертом ставились наступні запитання: «Чи хворіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителька с. Суходіл Гусятинського району Тернопільської області на психічну хворобу в період з 01 грудня 2013 по 01 березня 2014 року ? Чи здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителька, с. Суходіл Гусятинського району Тернопільської області в період з 01 грудня 2013 по 01 березня 2014 року ?»(а.с.)

Як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи №160 від 31.03.2016 року, ОСОБА_4 з 2000 року, в тому числі в період з 01.12.2013 року по 01.03.2014 року страждала на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, стабільний дефект, що досягає рівня вираженого хронічного психозу. По своєму психічному стану в період з 01 грудня 2013 року по 01 березня 2014 року ОСОБА_4 не могла керувати своїми діями і давати звіт своїм діям (а.с.43-45).

Таким чином, для визнання правочину (кредитного договору) недійсним з наведених вище підстав необхідним та обов'язковим є встановлення того факту, що саме в момент укладення спірного правочину, а не в будь-який інший момент, особа, яка його уклала, не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В даному випадку судом встановлено, що в момент укладення спірного правочину (кредитного договору № GР-5905746 від 21.01.2014 року) між сторонами по справі 21 січня 2014 року, ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Недієздатною ОСОБА_4 не визнано.

Отже, є підстави для визнання недійсним кредитного договору GР-5905746 від 21.01.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 акціонерним товариством «ОСОБА_6 ренесанс каптал» відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України.

Позивачку звільнено від сплати судового збору як інваліда 2-ї групи на підставі Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог згідно ч.3 ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 10,11,60, 61,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 203, 204, 215, 225, 236, 1054,1057-1 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № GP-5905746, укладений 21 січня 2014 року між ОСОБА_4 та Акціонерним Товариством «ОСОБА_6 Капітал».

Стягнути з ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» на користь держбюджету Гусятинського району (одержувач: УДКУ у Гусятинському районі, код ЄДРПОУ суду 02886568, банк одержувача: ГУДКУ в Тернопільській області, МФО838012, р/р 0116, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код отримувача коштів (код за ЄДРПОУ): 37373001) судовий збір в розмірі 551 гривню 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк