Ухвала

іменем україни

8 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_5 на дії відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - ОСОБА_6, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеною скаргою, в якій посилалася на те, що постановою Ленінградського районного суду м. Києва від 6 грудня 1996 року стягнуто з ОСОБА_6 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 6 грудня 1996 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти сплачувалися ОСОБА_6 з грудня 1996 року по травень 1999 року, потім виплату аліментів було припинено. Вона неодноразово зверталася до відділу державної виконавчої служби з приводу несплати аліментів, однак відповіді вони не надавали. Лише у березні 2011 року їй стало відомо, що виконавчий лист, виданий на виконання постанови суду від 6 грудня 1996 року, було втрачено. ІНФОРМАЦІЯ_3 року (до досягнення дитиною повноліття) вона звернулася до суду із заявою про видачу їй дубліката виконавчого листа. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2012 року її заяву про видачу дубліката виконавчого листа було задоволено.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві) від 30 липня 2012 року їй було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого листа та у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропущенням строку пред'явлення виконавчого документа до виконання з причини досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2013 року її позов до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 1996 року по грудень 2011 року у сумі 67 324 грн 19 коп. задоволено. У грудні 2013 року вона звернулася до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві з вимогою відкрити виконавче провадження та стягнути заборгованість зі сплати аліментів, проте виконавчий лист (дублікат) у неї відмовилися приймати, тому 27 грудня 2013 року вона надіслала його поштою.

21 січня 2014 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві у відповідь на її заяву від 27 грудня 2013 року повідомив про те, що у них на виконанні даний виконавчий лист не знаходиться.

Уточнивши у процесі розгляду скарги свої вимоги, ОСОБА_5просила визнати неправомірними дії ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві щодо відмови у виконанні постанови Ленінградського районного суду м. Києва від 6 грудня 1996 року та зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві повторно відкрити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на її користь аліментів за період з червня 1999 року по грудень 2011 року, стягнути заборгованість з аліментів у розмірі 67 324 грн 19 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року, у задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постановлені судові ухвали, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що постановою Ленінградського районного суду м. Києва від 6 грудня 1996 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 6 грудня 1996 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 104).

28 березня 2012 року ОСОБА_5 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу їй копії постанови від 6 грудня 1996 року (а. с. 101).

5 червня 2012 року ОСОБА_5 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу їй дубліката виконавчого листа, виданого на виконання постанови Ленінградського районного суду м. Києва від 6 грудня 1996 року (а. с. 103).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2012 року заяву ОСОБА_5 задоволено, видано дублікат виконавчого листа замість втраченого оригіналу виконавчого листа за її позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів (а. с. 110).

18 липня 2012 року ОСОБА_5 звернулася до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві із заявою про прийняття до виконання дубліката виконавчого листа (а. с. 62).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 30 липня 2012 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з його примусового виконання у зв'язку з пропущенням строку пред'явлення виконавчого документа до виконання з причини досягнення дитиною повноліття (а. с. 65). У даній постанові також зазначено про те, що вона оскаржується до Святошинського районного суду м. Києва або начальника відповідного відділу державної виконавчої служби в десятиденний строк з моменту її одержання.

Установлено, що 29 серпня 2012 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, яка діяла за довіреністю, отримала вказану вище постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (а. с. 64). З цього часу ні ОСОБА_5, ні її представник, указану постанову державного виконавця не оскаржували.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 1996 року по грудень 2011 року у сумі 67 324 грн 19 коп. задоволено (а. с. 10-12 ).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позову (а. с. 116-118).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 119-123).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 (а. с. 124-127).

З виконавчого провадження № 33603671 (а. с. 60-65) з примусового виконання виконавчого листа № 2-3936, виданого на виконання постанови Ленінградського районного суду м. Києва від 6 грудня 1996 року, суди встановили, що ОСОБА_5 лише у липні 2012 року зверталася із заявою про відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документа від 16 липня 2012 року до виконання, з іншими заявами щодо відкриття виконавчого провадження вона до виконавчої служби не зверталася.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суди правильно виходили із положень розділу VІІ ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень) та, зокрема, статті 385 ЦПК України, якою передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення її прав чи свобод. Крім того, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим законом.

Встановивши, що ОСОБА_5 отримала оскаржувану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження 29 серпня 2012 року, а дану скаргу із заявою про поновлення строку для звернення до суду захистом своїх прав вона подала до суду 10 червня 2014 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що пропущений скаржником строк для подання скарги у строк майже два роки не є поважним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постановлені судами ухвали відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко Головуючий Судді:
О.В.Ступак