РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/71/16-ц

Провадження № 2/390/114/16

"31" травня 2016 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Квітки О.О.,

при секретарі -Шматковій А.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3,

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третьої особи 1 - ОСОБА_7,

представника третьої особи 3 - Черненко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7, управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, орган опіки та піклування, в особі Кіровоградської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 12.02.2016, просить суд: визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2016 прийнято заяву представника позивача ОСОБА_2 про залишення частини позовних вимог без розгляду та позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 залишено без розгляду. В обґрунтування позову зазначено, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. В цьому будинку з 1995 року проживав рідний брат позивачки ОСОБА_7 з відповідачами по справі. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 відсутня, тобто не проживає за адресою: АДРЕСА_1, вже два с половиною роки, а ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не проживають півтора року. У зв'язку з викладеним позивач змушена звернутися з відповідним позовом до суду для захисту своїх прав.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 надали пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач 1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні 30.03.2016 надала пояснення по суті справи, позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні. Зазначила, що з 1994 року проживала в цьому будинку зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_7 та дітьми ОСОБА_12 і ОСОБА_11. На момент вселення до будинку його власником була мати ОСОБА_7 - ОСОБА_13. Вони з чоловіком здійснювали добудову спірного будинку, але у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 зловживає алкоголем та постійно вчиняв сварки, їх спільне проживання стало не можливим, як наслідок вона була змушена забрати дітей і піти від нього. На теперішній час власного житла не має, змушена винаймати житло в м. Кіровограді, адже коштів, щоб придбати собі власне житло, немає.

Відповідач 2 - ОСОБА_12, яка також діє в інтересах відповідача малолітнього ОСОБА_10, жодного разу в судове засідання не з'явилась. Але 12.02.2016 від неї надійшло клопотання про відкладення справи, до якого долучено копії паспорта і свідоцтва про шлюб, з яких вбачається, що ОСОБА_9 23.05.2015 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 (а.с.39, 40).

В судовому засіданні 02.03.2016 представники відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 надали пояснення по суті справи, позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні. Від представника відповідачів ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення, з яких слідує, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, від цього шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_11, 2000 року народження, та ОСОБА_9, 1992 року народження. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.12.2015 по справі №390/2510/15-ц шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 разом з дітьми проживали та були зареєстровані у житлову будинку за адресою: АДРЕСА_1, а саме в період з 1994 по серпень 2014 року. До серпня 2014 року власником цього житлового будинку була мати її колишнього чоловіка ОСОБА_15. Саме з її дозволу ОСОБА_3 з сім'єю там проживали і були зареєстровані, отже відповідачі вселилися до спірного будинку у встановленому законом порядку та набули права і обов'язки користування, передбаченні ст. 157 ЖК України. В період з 1994 року по 2015 рік за час проживання ОСОБА_3 сплачувала комунальні послуги та відбудовувала цей будинок до належного стану. Про факт втрати права на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації відповідачі дізналися лише з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2015, який доданий до позовної заяви. З серпня 2014 року по теперішній ОСОБА_3, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_10 не мають можливості постійно користуватися цим житлом, оскільки ОСОБА_7 створював та продовжує створювати умови неможливі для проживання, а саме: вживав алкогольні напої, вчиняв сварки, які закінчувались бійками, чинив перешкоди у користуванні житловим будинком. Крім того, ОСОБА_7 змінив замки до вхідних дверей житлового будинку та встановив замок на хвіртку. Періодично відповідачі намагалися вселитися до житлового будинку, але їх не допускали до будинку або примусово застосовуючи силові заходи виганяли з будинку у зв'язку з чим, відповідачі змушені були орендувати кімнати в гуртожитку, але останні не втрачали інтересу щодо користування спірним житлом. Вважають, що тимчасова відсутність відповідачів в спірному житловому будинку була спричинена протиправними діями ОСОБА_7, які перешкоджали користуватися даним житлом (а.с.62-66).

В судовому засіданні 30.03.2016 третя особа 1 - ОСОБА_7 надав пояснення по суті справи, позов підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.03.2016 представник третьої особи 3 - Черненко С.А. надала пояснення по суті справи, заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов з урахуванням уточнень підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41050290 від 22.07.2015 (а.с. 124).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Воронько Т.М. 22.07.2015 та зареєстровано в реєстрі за №242, вказаний житловий будинок ОСОБА_1 отримала в спадщину після смерті матері ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5(а.с.123).

З довідки №63, яка видана виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 12.01.2016, слідує, що в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.23).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.12.2015 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 05.01.2016 (а.с.126).

З висновку органу опіки та піклування, в особі Кіровоградської районної державної адміністрації № 01-22/97/1 від 19.04.2016 вбачається, що 19 квітня 2016 року на засіданні комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини розглянуто питання про доцільність зняття з реєстраційного обліку малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до документів, наданих сторонами позивача та відповідача з'ясовано наступне: ОСОБА_3, ОСОБА_16, малолітній ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 зареєстровані, але не проживають за адресою: АДРЕСА_1. На запит представника відповідача було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання даної родини за вищезазначеною адресою. За висновками комісії житло дійсно не відповідає вимогам утримання та проживання як малолітньої, так і неповнолітньої дитини. Відповідно до довідки, наданої виконкомом Соколівської сільської ради з'ясовано, що малолітній ОСОБА_10 на теперішній час проживає на території АДРЕСА_2, у своїх діда та баби. Батько дитини, ОСОБА_18, зараз перебуває в зоні АТО та надав заяву, що не заперечує щоб дитину зареєстрували за адресою його батьків (заява від 13.03.2016). Мати дитини ОСОБА_9, має іншу сім'ю та проживає окремо від сина. Неповнолітній ОСОБА_11 проживає разом з матір'ю у м. Кіровограді, винаймають житло. ОСОБА_3 працює, але не має можливості придбати інше житло та зареєструвати неповнолітнього сина. Виходячи із зазначеного, враховуючи інтереси дитини та керуючись ст. 176 СК України, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», та пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», на підставі протоколу засідання комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 19 квітня 2016 року № 4 орган опіки та піклування, в особі Кіровоградської районної державної адміністрації, вважає за недоцільне зняття з реєстраційного обліку малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.108).

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_18, який є батьком малолітнього ОСОБА_10, він не заперечує, щоб його сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, було зареєстровано за місцем його реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.104).

Відповідно до довідки №822, яка видана виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 11.04.2016, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, буде зареєстровано біля батька ОСОБА_18, 1986 року народження, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.105).

З акту обстеження житлового будинку від 27 травня 2016 року слідує, що комісія в складі: секретаря Соколівської сільської ради ОСОБА_19, в присутності свідків - сусідів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 провели обстеження жилого будинку за адресою АДРЕСА_1. Встановлено, що зазначений будинок належить ОСОБА_1, 1969 року народження на праві приватної власності. У будинку зареєстрований та постійно проживає рідний брат ОСОБА_1 - ОСОБА_7, 1966 року народження. Крім ОСОБА_7 в будинку значаться зареєстрованими, але не проживають: його колишня дружина ОСОБА_3, 1972 року народження, діти ОСОБА_11, 2000 року народження, ОСОБА_9, 1992 року народження, син ОСОБА_9 - ОСОБА_10, 2009 року народження. Перелічені особи не проживають у зазначеному будинку приблизно впродовж двох років поспіль, а ОСОБА_3 майже 3 роки відсутня. Про те, що вказані особи не проживають за цим місцем реєстрації тривалий час свідчить відсутність у будинку будь-яких жіночих та дитячих речей, як-то: одяг, взуття, засоби особистої гігієни, підручники, іграшки, тощо (а.с.122).

Допитаний як свідок ОСОБА_22 пояснив, що знайомий зі сторонами по справі. Сім'ю ОСОБА_3 знає років 5, товаришує з ОСОБА_11. Коли був у ОСОБА_11 вдома його батьки часто сварились. Батько ОСОБА_23 зловживає спиртними напоями. ОСОБА_23 з будинку батька виїхав приблизно півтора року потому. Місяць назад ОСОБА_11 приїздив до батька за своїми речами, але батько його додому не пустив, тобто доступу в нього до батьківського будинку немає.

Допитані як свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 пояснили, що знайомі з сім'єю ОСОБА_11, вони їх колишні свати. ОСОБА_10 їх внук, проживає у них з липня 2014 року. Два роки він проживає у них, його мати ОСОБА_26 взагалі не забирає і не цікавиться ним. На теперішній час ОСОБА_10 проживає у їх доньки ОСОБА_27. В будинку за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_10 з липня 2014 року не проживає.

Допитана як свідок ОСОБА_20 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та ОСОБА_11. На теперішній час в будинку за адресою: АДРЕСА_1, проживає лише ОСОБА_7, а всі інші приблизно три роки не проживають. Рік назад бачила ОСОБА_11 і просила його повернутися жити до батька, але він не повернувся, чого саме їй невідомо.

Допитана як свідок ОСОБА_21 пояснила, що вона дочка позивачки ОСОБА_1 з іншими також знайома. Будинок за адресою: АДРЕСА_1, належить її матері. В цьому будинку прописані ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, але проживає лише ОСОБА_7. ОСОБА_3 роки три вже не проживає за зазначеною адресою, ОСОБА_9 приблизно два роки, ОСОБА_10 вже давно не проживає, ОСОБА_11 іноді приходив до батька.

Допитана як свідок ОСОБА_27 пояснила, що ОСОБА_7 її племінник, а ОСОБА_3 його дружина. Будинок за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 залишив дядько. Знає, що в цьому будинку проживав ОСОБА_7 зі своєю сім'єю. ОСОБА_3 вже роки три там не проживає. Знає, що ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_3 добудовували цей будинок, але кошти на проведення газу та інше давала мати ОСОБА_3. ОСОБА_9 начебто не проживає в цьому будинку після весілля. ОСОБА_7 ніколи не виганяв відповідачів з будинку.

Допитана як свідок ОСОБА_28 пояснила, що вона є рідною тіткою ОСОБА_10, який проживає в неї в м. Кіровограді. Протягом двох останніх років в будинок за адресою: АДРЕСА_1, проживає лише ОСОБА_7. Відповідачі не проживають в цьому будинку приблизно з 2014 року. Також зазначила, що мати ОСОБА_10 ОСОБА_9 до дитини не навідується, жодної участі в виховані не приймає. Вона навіть усно зверталась до органу опіки та піклування, в особі Кіровоградської районної державної адміністрації, щодо позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав.

В силу вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які пов'язані з фактом реєстрації місця проживання відповідачів за адресою будинку, що належить позивачу.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого

проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї ( ч.ч. 2,3 ст.64 ЖК Української РСР).

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст.405 ЦК України).

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що для визнання права на житло правове значення має факт постійного проживання в квартирі саме з власником житла і ведення з ним спільного господарства.

Поясненнями ОСОБА_3 та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 проживали у спірному будинку з ОСОБА_7 до 2014 року, який власником будинку не був і не є. Таким чином, відповідачі не були та не є членами сім'ї власниці будинку ОСОБА_1, оскільки у спірному будинку з власницею постійно не проживали та не вели з нею спільне господарство.

Вказані обставини свідчать про те, що у розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 не були і не є членами сім'ї власника будинку.

Крім того, відповідачами не надано будь-яких доказів того, що ними вживалися заходи для збереження права користування спірним житлом.

Також необхідно відмітити, що з ч.1, ч.3 ст.29 ЦК України слідує, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, малолітній ОСОБА_10 не досяг віку з яким законодавець пов'язує можливість самостійного набуття та здійснення певних прав та обов'язків, його законним представниками є мати та батько, а тому місцем його проживання є місце проживання його матері чи батька.

Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним.

В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачка як власник спірного будинку має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідач1 - ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 487,20 грн., а з відповідача ОСОБА_12, яка також діє в інтересах малолітнього відповідача - ОСОБА_10, підлягають стягненню судові витрати у розмірі 974,40 грн..

На підставі ст.ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 29, 317, 319, 321, 405, ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7, управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, орган опіки та піклування, в особі Кіровоградської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) к..

Стягнути з ОСОБА_9, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 (сорок) к..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області О.О. Квітка