Справа №295/9631/15-ц
02.06.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді - Зосименка О.М.,
при секретарі - Забродцькому А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 280/21-1722 відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 25 000 доларів США строком по 25 вересня 2022 року, з процентною ставкою 12,75% річних.
Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався погашати наданий кредит та проценти за користування ним відповідно до графіка визначеного в п. 1.1. договору кредиту. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти.
Відповідач в свою чергу порушив умови договору щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у нього станом на 15 червня 2015 року утворилась наступна заборгованість: 22 220 доларів США заборгованості за кредитом, 17 561.52 доларів США заборгованості за відсотками, 52 799.04 грн. пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та 90 730.06 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором по тілу кредиту та відсоткам у розмірі 39 781,52 доларів США центів у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день винесення рішення.
В останнє судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 280/21-1722 відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 25 000 доларів США строком по 25 вересня 2022 року, з процентною ставкою 12,75% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця.
Станом на 15 червня 2015 року утворилась наступна заборгованість: 22 220 доларів США -заборгованість за кредитом, 17 561.52 доларів США - заборгованість за відсотками, що разом становить 39 781,52 доларів США.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).
Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно п.1.1 договору позичальник зобов'язаний кожного календарного місяця погашати заборгованість за кредитом у сумі 139 доларів США згідно встановленого, п. 1.1 договору, графіку та нараховані проценти до 10-го числа кожного місяця.
Пунктом 2.4., 2.4.1 встановлено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.
Відповідно до п.п. 3.3.7 договору позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5 цього договору. Своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 договору (п.а. 3.3.8 договору).
Пунктом 4.5 договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф,пеню).
Відповідно до п. 7.4 договору у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобовязаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору та, одночасно, сторони між собою погодили, що у разі порушення сплати або несплати позичальником процентів за використання кредиту більше ніж 60 календарних днів та порушенні сплати або несплати кредиту із нарахованими процентами протягом більше ніж 60 календарних днів, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції, що свідчить про обовязок дострокового погашення.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, остання сплата чергового платежу згідно графіку платежів (п. 1.1 договору) здійснена позичальником 11 лютого 2009 року. Платіж за березень 2009 року та інших виплат тіла кредиту позичальником не здійснювалося.
Згідно таблиці погашення відсотків, останнє погашення здійснено позичальником 29.05.2009 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позичальник не сплативши до 10 березня 2009 року черговий платіж відповідно до графіку (п. 1.1 договору) та не здійснивши його сплату у наступні 60 календарних днів по 29 квітня 2009 року, повинен був 30 квітня 2009 року у відповідності до п.п. 4.5, 7.4 договору, повернути залишок тіла кредиту, який становив 22 915 доларів США та нараховані проценти, штрафні санкції за період по 29 квітня 2009 року.
Отже, у позичальника 30 квітня 2009 року виник обовязок дострокового повернення кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих процентів та штрафних санкцій по 29 квітня 2009 року.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору, зокрема п. 4.5 договору, встановлений обовязок боржника протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, нараховані штрафні санкції за умови несплати ним кредиту із нарахованими процентами протягом більше ніж 60 календарних днів, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення, встановленого п. 4.5 даного договору, а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення такого строку, а саме з 30.04.2009 року.
Одночасно судом встановлено, що 13 червня 2013 року відповідачем на імя начальника Житомирського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» подано заяву в якій ОСОБА_1 вказує на наявність кредитної заборгованості за кредитним договором № 280/21-1722 та на відсутність можливості виконати свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором.
Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦПК України).
Отже, встановивши, що позов подано 24.06.2015 року та відповідач визнав у заяві від 13.06.2013 року обовязок по виконанню зобовязань за кредитним договором № 280/21-1722, суд дійшов висновку, що строк по вимозі зі сплати всієї суми заборгованості по тілу кредиту, нарахованим процентам почався заново, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором по тілу кредиту та відсоткам заявлені в межах строку позовної давності, є обґрунтованими, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
Дану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі 6-79цс14.
Таким чином, на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість станом на 10.06.2015 р. в сумі 998 416 грн. 69 коп., яка еквівалентна 39 781,52 доларів США за курсом НБУ станом на день прийняття судового рішення.
Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654 грн.
На підставі ст.ст. 23,192, 193, 533, 625, 654, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 280/21-1722 станом на 10.06.2015 р. в сумі 998 416 грн. 69 коп., що еквівалентно 39 781,52 доларів США за курсом НБУ станом на день прийняття судового рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3654 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Суддя О.М. Зосименко