РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2016р. м.Львів.

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

з участю третіх осіб: п'ятої Львівської Державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса ЛМНО Кулиняк І.Я., Садового кооперативу «Перемога»

про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся з позовом в суд до відповідача, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог просить, а саме: визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 12.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу Кулиняком І.Я.; визнати недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини в користь відповідача від 25 лютого 2003 року; визнати недійсним договір дарування ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 від 05.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняком І.Я. та його реєстрацію; визнати за нею право власності в порядку спадкування на: 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки в садовому кооперативі «Перемога» на території Конопницької сільської ради та 1/2 садового будинку; 1/2 ідеальну частину автомобіля з причепом; половину грошових вкладів та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що співвласником квартири АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки в садовому кооперативі «Перемога» на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, садового будинку на вказаній земельній ділянці, автомобіля НОМЕР_1 та причепа до нього МАЗ-8114 реєстраційний номер НОМЕР_2 був її тато ОСОБА_5, а мати співвласником даної квартири також була її мати ОСОБА_4. ЇЇ батьки були в хворобливому стані, зокрема мати страждала психічним захворюванням, а саме стійким хронічним розладом у формі судинної деменції, що позбавляло її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина. Всі спадкоємці першої черги за законом, а саме вона, мати ОСОБА_4 та відповідач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідач скориставшись хворобливим станом матері ОСОБА_4 схилив її до відмови від прийняття спадщини в його користь, що підтверджується заявою померлої на ім'я нотаріальної контори від 25.02.2003 року, яка зареєстрована під №122 та до укладення договору дарування ? частки квартири від 05.01.2007 року

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Львові померла мати ОСОБА_4 у віці 93 років, яка була співвласником спірної квартири, земельної ділянки, садового будинку і автомобіля з причепом.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року її мати ОСОБА_4 була визнана недієздатною. В судовому засіданні 30 квітня 2015 року вона дізналася, що ОСОБА_4 12.09.2006 року склала заповіт в користь відповідача на все її майно, яке їй належало. Даним заповітом вона усунута від спадщини в належному обсязі і має лише право на обов'язкову його частину, як непрацездатний спадкоємець, тобто на половину частки, яка б її належала, за законом тобто лише на 1/6 частину земельної ділянки, садового будинку, автомобіля з причепом і грошових вкладів. Отже вважає, з врахуванням рішення суду, її мати була недієздатною і в момент складання заповіту в користь ОСОБА_2, дарування йому частини квартири, відмови від спадщини, оскільки вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому вважає, що її право та інтереси порушені, а тому змушена звертатись до суд за захистом такого. Просить позов задоволити.

Позивач та його представник у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просять позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що строк позивачем звернення до суду з позовом пропущений, поважності причин пропуску строку звернення до суду не встановлено та просив такий застосувати. Крім цього, позов позивачки є безпідставний, оскільки позивачкою не надано доказів, що їх мати була недієздатною і в момент складання заповіту в його користь, дарування йому частини квартири, відмови від спадщини, оскільки на той час вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а рішення суду від 25.04.2014 року було після укладення таких правочинів, яке не встановлює, що мати була на той час недієздатною. Просить в задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Треті особи- представник п'ятої Львівської Державної нотаріальної контори, приватний нотаріус ЛМНО Кулиняк І.Я. та представник Садового кооперативу «Перемога» у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що слід відмовити у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2003 року ОСОБА_4 написала письмову відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка зареєстрована під №122 в користь відповідача ОСОБА_6.

Із заповіту від 12.09.2006 року видно, що 12.09.2006 року ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняк І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №3738, згідно якого ОСОБА_4 зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в загалі все те, що її буде належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право, в тому числі належну її на праві власності ? частку квартири АДРЕСА_1, заповіла синові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження.

Як вбачається із договору дарування від 05.01.2007 року, що ОСОБА_4 05.01.2007 року подарувала ? частку квартири АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_6.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.04.2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла та після її смерті залишилось спадкове майно.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як визначено ч.ч.1, 3, 4 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від сплину позовної давності (що й вчинив суд відкривши провадження у справі).

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Відповідачем подано заяву від 26.04.2016 року, в якій він просить при винесенні рішення в даній справі застосувати положення ст.267 ЦК України(Том-2 а.с.3) та заявлено відповідачем ОСОБА_2 у судому засіданні щодо застосування спливу позовної давності по вказаному спорі.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така ж позиція викладене у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ч.1 ст. 72 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За правилами ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці було відомо про момент складання оспорюваного заповіту в користь відповідача, дарування частини квартири, відмови від спадщини, більше трьох років до подання вказаної позовної зави.

З огляду на це, суд критично ставиться до наведеного у заявах позивача про поновлення строку твердження про те, що позивач не знала і не могла знати про такі правочини, дізнались про порушення своїх майнових прав лише у 2013 році - щодо відмови від спадщини та укладення договору дарування та 30.04.2015 року - складання заповіту, є безпідставними, оскільки вона знала про оспорюваний заповіт, договір дарування частини квартири та про відмови від спадщини, свідчать її заяви в суди, а саме: 24.10.2008 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про поділ спадкового майна, 23.10.2007 року та 23.10.2008 року ОСОБА_1 зверталась в суд із заявами про накладення арешту(Том-1 а.с.39, Том-2 а.с.41-42.) та 26.08.2008 року з копії обґрунтування доводів апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11.03.2008 року(Том-1 а.с.35-38).

Окрім того, позивачкою доказів на підтвердження поновлення такого строку, не надано.

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що при звернені до суду з позовом, позивачем пропущений строк встановлений ст.257 ЦК України, поважності причин позивачі пропуску строку звернення до суду не надала та судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду із зазначеним позовом, що також є підставою для відмови у його задоволенні, а тому суд вважає, що слід у позові відмовити у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 10, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

з участю третіх осіб: п'ятої Львівської Державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса ЛМНО Кулиняк І.Я., Садового кооперативу «Перемога»

про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.