АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1368/16 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2, представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором грошової позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором грошової позики.

Позов обґрунтовувала тим, що 08 червня 2010 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 181300 грн., а остання зобов'язалась повернути позику до 08 липня 2010 року. Відповідачка умови договору не виконала і відмовилась повернути грошові кошти.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 серпня 2015 року вирішено позов задовольнити. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 борг за договором грошової позики в сумі 181300 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 1813 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки обставинам, на які вона посилалась в своїх запереченнях на позов, і вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказала, що суд не врахував умов та обставин за яких складались договір позики від 08 червня 2010 року та розписка від 08 червня 2010 року і невірно встановив їх правову природу. Так суд не врахував, що спірний договір оформлявся у зв'язку з припиненням спільної дільності ТОВ "Українська збройна компанія" та укладенням договору купівлі-продажу частки в статутному фонді товариства у розмірі 100000 грн. Вказаних коштів вона не отримувала, оскільки позивач її запевнив, що розрахунок здійснить після проведення аудиторської перевірки ТОВ "Українська збройна компанія" і запропонував укласти договір позики, як гарантію майбутнього розрахунку.

Укладення Договору та надання розписки 08 червня 2010 року відбулися під психологічним тиском позивача, під впливом помилки, обману, насильства, погрози та за збігом тяжких для неї обставин і на невигідних для неї умовах. В силу статей 229-233 ЦК України вказаний правочин є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним.

Висновок експерта, на який зіслався суд, не містить відповіді на питання, чи перебувала ОСОБА_1, виконуючи підпис на договорі позики від 08 червня 2010 року за реєстровим № 2112 у незвичайному стані, є неповним, а тому не може вважатися беззаперечним доказом.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1-ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ОСОБА_3-ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Судом установлено, що 08 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2112 (а.с. 4).

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_3 (надалі-Позикодавець) передав у власність ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) терміном до 08 липня 2010 року грошові кошти в розмірі 181300 грн., які остання зобов'язувалася повернути позивачеві в порядку та на умовах, передбачених цим договором, що додатково стверджується розпискою від 08 червня 2010 року (а.с. 5).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 181300 грн., що стверджується договором грошової позики і розпискою, яка згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи вчинена саме відповідачкою, а тому права позивача порушені та підлягають захисту. Відповідачкою не надано, а судом не здобуто доказів, які б спростовували доводи позовної заяви.

Колегія суддів уважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 57; ч. 2 ст. 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка та інший документ, які видаються боржником кредитору є належними та допустимими доказами укладення договору позики та засвідчують отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що ОСОБА_3 довів належними та допустимими доказами наявність зобов'язальних правовідносин між ним та відповідачкою з приводу позики грошей в сумі 181300 грн. від 08 червня 2010 року.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те що спірний договір позики укладено під впливом помилки, обману, насильства, погрози за збігом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних для неї умовах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказане не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, спірний договір позики від 08 червня 2010 року не визнано недійсним у встановленому законом порядку з підстав передбачених ст. 229-233 ЦК України.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта, на який зіслався суд, не містить відповіді на запитання, чи перебувала ОСОБА_1, виконуючи підпис на договорі позики від 08 червня 2010 року за реєстровим № 2112 у незвичайному стані, а тому є однобічним і не може братися у справі як достовірний доказ.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2014 року за клопотанням представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 призначено судову-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

- чи здійснювала ОСОБА_1 рукописний текст оригіналу розписки про отримання грошей від 08 червня 2010 року;

- якщо ОСОБА_1 здійснювала рукописний текст оригіналу розписки про отримання грошей від 08 червня 2010 року, то чи виконано рукописний текст вказаної розписки у незвичних умовах під впливом збиваючих (природних, штучних) факторів;

- чи перебувала ОСОБА_1, виконуючи підпис на договорі позики від 08 червня 2010 року за реєстровим № 2112 у незвичайному стані.

Згідно висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЄ №212/213/15-22 від 28 травня 2015 року підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний текст боргової розписки від 08 червня 2010 року виконано ОСОБА_1П.(а.с. 99-105).

Відповідачка при виконанні досліджуваного рукописного тексту не піддавалася якому-небудь значному впливу збиваючих факторів (такий як тяжкий хворобливий стан, стан сильного алкогольного сп'яніння, стан сильного хвилювання (стресу) тощо).

Експертом, також, вказано, що видалося неможливим встановити чи виконаний досліджувальний підпис ОСОБА_1 під впливом якихось збиваючих факторів природного характеру (зокрема, незвичайний емоційний стан) чи цей підпис виконано у звичайних умовах.

Отже, на підставі дослідження оригінальних об'єктів, висновок експерта містить відповіді на порушенні перед ним питання.

Суд дав належну оцінку висновку судового експерта в сукупності з іншими доказами по справі.

З огляду на вказане, колегія суддів уважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. ч.1, п.1 ст. 307, ст.ст. 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді