Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Хмельницького слідчого ізолятора, Хмельницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 30 вересня 2009 року його засуджено за ст. ст. 15, ч. 2, 201 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією предметів контрабанди та всього майна, що належить йому на праві власності, крім житла. Однак, постановою цього ж суду від 25 квітня 2012 року його звільнено від призначеного покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності».

Проте 02 березня 2015 року працівниками Зарічанського відділку міліції Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області його взято під варту та до 05 березня 2015 року включно він знаходився в Хмельницькому слідчому ізоляторі.

Оскільки жодного іншого злочину, ніж того, за який його було засуджено вказаним вироком суду та пізніше звільнено від покарання він не вчинив, таке затримання було незаконним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив зобов'язати Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України виплатити йому 200 тис. грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди за час незаконного взяття та тримання під вартою шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Судом в порядку ст. 33 ЦПК України за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі як співвідповідача Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року зазначене судове рішення змінено.

Абзац другий резолютивної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9 жовтня 2015 року після слів «Державного бюджету України» та перед словом «відшкодувати» доповнити словами «шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України».

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 30 вересня 2009 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за ст. ст. 15 ч. 2, 201 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією предметів контрабанди та всього майна, що належить йому на праві власності, крім житла.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 25 квітня 2012 року ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 74 ч. 2 КК України та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» у зв'язку з декриміналізацією вчиненого засудженим діяння.

На виконання вироку суду, але вже після звільнення судом від призначеного покарання, 02 березня 2015 року ОСОБА_1 затримано працівниками сектору карного розшуку Зарічанського відділу ХМВ УМВС України в Хмельницькій області, а 05 березня 2015 року його звільнено зі Хмельницького слідчого ізолятора.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 незаконно утримувався в місцях позбавлення волі з 02 до 05 березня 2015 року, тому частково задовольнив його вимоги та стягнув на його користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, зазначав, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не в повній мірі визначив спосіб, у який має проводитися відшкодування заподіяної моральної шкоди, а саме: не вказав у резолютивній частині рішення, що відшкодування має проводитися не тільки за рахунок коштів Державного бюджету України, але й шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Визначений судом розмір на відшкодування моральної шкоди в сумі 5 тис. грн за затримання з 02 до 05 березня 2015 року є достатньою компенсацією заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань з урахуванням конкретних обставин, що призвели до порушення його прав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О.Гвоздик

Ю.Г. Іваненко