УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 476 грн 10 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 19 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 001-02982-191007, за умовами якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн та встановив на день укладення кредитного договору ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 3 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку із чим станом на 21 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 25 476 грн 10 коп., з яких: 13 758 грн 80 коп. - тіло кредиту; 4 125 грн 67 коп. - прострочене тіло кредиту; 7 591 грн 63 коп. - заборгованість за відсотками, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитну заборгованість у розмірі 25 476 грн 10 коп. згідно з кредитним договором № 001-02982-191007 від 19 жовтня 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували умови п. п. 1.4, 3.4, 3.8 кредитного договору від 19 жовтня 2007 року, та виходили з того, що відповідачкою неналежним чином виконувалися умови вказаного договору, у зв'язку із чим станом на 21 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 25 476 грн 10 коп., розрахунок якої не було спростовано відповідачкою, а тому дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_4

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи відповідачки про несправедливі умови кредитного договору в частині надання банку права в односторонньому порядку збільшувати кредитний ліміт, оскільки можливість підвищення кредитного ліміту в описаний у п. 1.4 договору спосіб є погодженою між сторонами процедурою надання кредитних коштів, а не односторонньою зміною умов договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун