Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль», ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним договору іпотеки.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26 травня 2008 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» ( далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено кредитний договір № 014/7299/82/57298. З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки від 26 травня 2008 року № 014/7299/82/57298/2 та договір іпотеки від 27 травня 2008 року № 014/7299/82/57298/1. Зазначав, що відповідно до умов вказаного договору іпотеки, майновий поручитель ОСОБА_7 передала банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 68,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на даний час використовується сім'єю позичальника. Однак, згідно з рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2006 року, залишеним в силі ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2008 року, Ѕ частини зазначеної квартири належить йому. Зазначав, що при укладенні договору іпотеки від 27 травня 2008 року його до відома ні банком, ні майновим поручителем поставлено не було, за дозволом на укладення даного договору ніхто до нього не звертався.

Враховуючи викладене, позивач вважав, що укладеним договором іпотеки порушено його права, а тому просив суд визнати спірний договір іпотеки недійсним.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що у позивача відсутнє підтвердження виникнення права власності на Ѕ частини зазначеної квартири, яка є предметом іпотеки, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана