Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про припинення кредитно-заставного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 24 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір № АВZIAA00000005, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 22 723,48 дол. США зі сплатою 14,28 % строком до 21 січня 2011 року.

Посилаючись на те, що позичальник не виконує зобов'язання за зазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 24 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 32 241,27 дол. США, з яких: 10 804,76 дол. США - заборгованість за кредитом, 64,48 дол. США - заборгованість за процентами, 9,02 дол. США - несплачена комісія, 15 585, 32 дол. США - пеня, 19,30 дол. США - штраф (фіксована частина), 1 322,73 дол. США - штраф (процентна складова), ПАТ «Акцент-Банк» просило стягнути вказану суму заборгованості з відповідача на користь банку.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про припинення кредитно-заставного договору, оскільки вважав, що умови договору були виконані не в повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 202,89 дол. США.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви та рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Акцент Банк» та зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з недоведеності як первісного, так і зустрічного позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Акцент Банк» та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд з урахуванням наданого банком розрахунку заборгованості станом на 24 жовтня 2014 року дійшов висновку про стягнення такої заборгованості, оскільки за правилами ст. 1050 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору, зменшивши суму такої заборгованості на підставі ст. 258 ЦК України.

Крім того, апеляційний суд відхиляючи доводи ОСОБА_3 щодо застосування строку позовної давності на підставі ст. 257 ЦК України, виходив з того, що такий строк не пропущено банком, оскільки перебіг позовної давності переривався внесенням відповідачем суми на погашення кредитної заборгованості 10 травня 2012 року, в той час як банк з позовом до суду звернувся 26 січня 2015 року.

Щодо заявлених вимог відповідачем про припинення зобов'язання за спірним договором, апеляційний суд за вищевказаних обставин дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Судами встановлено, що 24 січня 2008 року між ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір № АВZIAA00000005, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 22 723,48 дол. США зі сплатою 14,28 % строком до 21 січня 2011 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 24 жовтня 2014 року у ОСОБА_3 у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість на загальну суму 27 806,06 дол. США, із яких: 10 804,76 дол. США - заборгованість за кредитом, 64,48 дол. США - заборгованість за процентами, 9,02 дол. США - несплачена комісія, 15 585,32 дол. США - пеня, 19,31 дол. США - штраф (фіксована частина), 1 322,73 дол. США - штраф (процентна складова).

Встановлено, що позичальник припинив виконання щомісячного зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 22 січня 2012 року.

При цьому відповідач 10 травня 2012 року на погашення заборгованості за спірним кредитним договором сплатив 2 476,56 дол. США, з вимогами до позичальника банк звернувся 26 січня 2015 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Отже, суд апеляційної інстанції на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідженні наявних у справі доказів (ст. 212 ЦПК України), керуючись положеннями ст. 264 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про переривання строку позовної давності та, встановивши неналежне виконання боржником взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, обґрунтовано стягнув кредитну заборгованість з відповідача на користь банку.

Крім того, правильними є висновки судів про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про припинення кредитно-заставного договору виходячи з наступного.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України суди дійшли правильних висновків, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_3 на обґрунтування позову, встановлює, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 3 ст. 615 ЦК України передбачено, що внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Отже, ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про припинення кредитно-заставного договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням фактичних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позов не може бути задоволений з вказаних підстав, оскільки звернення банку із позовом до ОСОБА_3 свідчить саме про наявність інтересу банку до виконання зобов'язання, а тому не свідчить про односторонню відмову банку від зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана