АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Дрозд Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Кашпура Віктора Миколайовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал» про визнання майнових прав,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4032/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал» (далі по тексту - ТОВ «Інтер-Преміал») про визнання майнових прав.

Визнано за ОСОБА_2 майнові права на об'єкт нерухомості, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка розташована на 16-му поверсі, загальною площею 54,07 кв.м., секція 5.

Стягнуто з ТОВ «Інтер-Преміал» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6 090,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, Кашпур В.М. в інтересах ТОВ «Градострой» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 яка розташована на 16-му поверсі, загальною площею 54,07 кв.м., секція 5, не передавалися ТОВ «Інтер-Преміал», а тому останнє не мало права розпоряджатися майновими правами стосовно вказаної квартири.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кашпура В.М. в інтересах ТОВ «Градострой», суд виходив із того, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав та обов'язків останнього, оскільки відповідно до договору про участь у будівництві та передачі функцій замовника № 13-10/15-ПР від 01 грудня 2014 року, укладеного між ТОВ «Інтер-Преміал» та ТОВ «Градострой», останнє передало ТОВ «Інтер-Преміал» усі функції замовника будівництва об'єкту.

Разом з тим, ТОВ «Градострой» не передавало ТОВ «Інтер-Преміал» документів, необхідних для початку виконання функцій замовника, а відтак, в порушення умов вказаного договору, ТОВ «Інтер-Преміал» не набуло прав та обов'язків замовника капітального будівництва за будівельною адресою АДРЕСА_3.

Окрім того, ТОВ «Градострой» уклало з ТОВ «Інтер-Преміал» договір купівлі-продажу майнових прав №26/09/14 від 26 вересня 2014 року, на часткове виконання якого погодилось передати згідно з додатком № 1 майнові права лише на дві квартири за новим проектом за №№ 181, 186, та у подальшому передало за актом передачі від 01 жовтня 2014 року майнові права виключно на вказані квартири, а відтак ТОВ «Інтер-Преміал» мало право розпорядитися майновими права лише щодо вказаних квартир (а.с.116-122).

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. При цьому, колегія суддів виходила з наступного.

Апеляційне провадження у справі було відкрито 23 лютого 2016 року за апеляційною скаргою ТОВ «Градострой», яке не приймало участі у розгляді справи, але ухваленим у справі рішенням було вирішено питання про права та обов'язки зазначеної юридичної особи. Справу було призначено до розгляду на 23 березня 2016 року. Однак за клопотанням позивача апеляційний розгляд був відкладений на 13 квітня 2016 року. В зазначений день до суду апеляційної інстанції прибув представник позивача адвокат Григорук Л.І., який заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, яке було задоволено колегією суддів, не зважаючи на той факт, що Григорук Л.І. представляв інтереси ОСОБА_2 і в суді першої інстанції. В подальшому представник позивача відмовився приймати участь у розгляді справи поза робочим часом. З метою недопущення порушення конституційного права адвоката Григорука Л.І. на відпочинок колегія суддів оголосила у справі перерву до 27 квітня 2016 року, однак в судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, представник позивача не з'явився. Зазначені дії сторони у справі колегія суддів сприймає як зловживання наданими процесуальними правами з метою затягування апеляційного розгляду у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 червня 2003 року між ТОВ «Градострой» та ДП Київський державний завод«Буревісник» було укладено договір № 93/400/40-27 про будівництво житлового будинку, відповідно до якого ДП Київський державний завод «Буревісник» надало територію для капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та доручило ТОВ «Градострой» організувати та профінансувати будівництво.

01 грудня 2014 року між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтер-Преміал» було укладено договір № 13-10/15-ПР про участь у будівництві та передачі функцій замовника (а.с.35-42).

29 березня 2015 року між ТОВ «Інтер-Преміал» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ПР 547-5 за умовами якого, ТОВ «Інтер-Преміал» продало, а ОСОБА_2 купив майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором (а.с.5-11).

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору сторони домовились, що об'єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об'єкти нерухомості, розташовані в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3, які мають наступні характеристики: квартира, яка складається з однієї кімнати, розташована на 16-му поверсі, загальною площею 54,07 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з п.п. 2.6, 2.7 вищевказаного договору плановий термін закінчення будівництва - 2 квартал 2015 року, плановий термін введення в експлуатацію - 3 квартал 2015 року.

Відповідно до довідки № 64 від 31 березня 2015 року, виданої ТОВ «Інтер-Преміал», ОСОБА_2 відповідно до умов договору сплатив ТОВ «Інтер-Преміал» грошові кошти в розмірі 811 050,00 грн., що складає 100 % вартості майнових прав об'єкта нерухомості, квартири АДРЕСА_2 (а.с.13).

ТОВ «Інтер-Преміал» взяті на себе зобов'язання по договору купівлі-продажу майнових прав від 29березня 2015 року не виконало, чим порушило умови договору.

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 порушив перед судом питання про визнання за ним майнових права на об'єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: АДРЕСА_3, в частині однокімнатної квартири, будівельний номер НОМЕР_1, що розташована на 16 поверсі, загальною площею 54,07 кв.м.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 профінансовано однокімнатну квартиру, будівельний номер НОМЕР_1, загальною площею 54,07 кв.м., що розташована на 16-му поверсі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, у даному незавершеному будівництвом об'єкті, а тому позовні вимоги щодо визнання майнового права позивача на об'єкт будівництва є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, колегія судді не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1732цс15.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 виконав свої грошові зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав № ПР 547-5 від 29 березня 2015 року, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Проте, у ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору купівлі-продажу майнових прав № ПР 547-5 від 29 березня 2015 року ОСОБА_2 отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов безпідставного висновку про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Кашпура Віктора Миколайовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова