У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 000243, укладений 17 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_3 64 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи та невідповідністю їм висновків суду, ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що судом не було надано належної оцінки фактам та доказам, які були надані відповідачем, не проаналізовано норми договору фінансового лізингу та положень спеціального Закону, що регулює дані правовідносини й специфіку такого виду діяльності в Україні. Пояснює, що ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» дійсно не має ліцензії, оскільки не є фінансовою установою та не надає послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а керується у своїй діяльності Положенням про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004р. № 21. Заперечує, що з боку Лізингодавця при підписанні оскаржуваного договору мало місце приховування призначення платежу та додає, що судом не взято до уваги ту обставину, що позивач був ознайомлений з умовами договору лізингу, підписав його та самостійно обрав предмет лізингу, був вільний в укладенні договору. Звертає увагу на відсутність істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, і доводить, що саме відповідач несе за договором лізингу великі ризики. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір лізингу не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/10923/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Ореховська К.Е.

Провадження № 22-ц 787/795/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 липня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу № 00243, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме: транспортний засіб марки SKODA OKTAVIA A7 Elegance 1.4 TFSI 140 л. DSG 2014 року за ціною 21 731,27 доларів США, що еквівалентно 532 416 гривень, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору( далі - Договір) (а.с. 3-9).

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «ВАШ АВТО» з вимогою про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що представник відповідача при укладенні договору ввів його в оману, запевнивши, що вартість автомобіля SKODA OKTAVIA A7 Elegance складає 320 000 гривень, а після сплати авансового платежу йому відзразу ж передадуть автомобіль. Окрім цього, умови Договору не відповідають діючому законодавству, порушують його права як споживача, так як за умовами вищезазначеного Договору до отримання автомобіля він має сплатити товариству авансовий платіж не менше половини його вартості, комісійну винагороду у розмірі 3 % вартості предмета лізингу, адміністративний платіж в розмірі 10% вартості товару. Посилаючись на ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 220 ЦК України вважає, що договір недійсний, оскільки його умови є несправедливими, порушено істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір фінансового лізингу укладено без дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює відносини в сфері фінансового лізингу, містить несправедливі умови, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

З умов Договору, укладеного 17 липня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_3 видно, що за своєю правовою природою договір є змішаним та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_3 за Договором мав придбати у ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» автомобіль марки SKODA OKTAVIA A7 Elegance.

За вимогами ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

В порушення вимог ст.806, 799 ЦК України Договір фінансового лізингу від 17 липня 2015 року нотаріально не посвідчений, а тому у відповідності до статтею 220 ЦК України він є нікчемним.

Згідно ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

За умовами оскаржуваного Договору вибір продавця предмета лізингу здійснюєТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», однак в Договорі будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження відсутні.

Всупереч вимогам ст.808 ЦК України в пункті 1.4 договору зазначено, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу.

За таких умов Договору у випадку порушення якості, комплектності проданого автомобіля ОСОБА_3 не буде мати змоги звернутись до особи, відповідальної за якість предмета лізингу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Умовами п.9.4 ст. 9 Договору від 17 липня 2015 року передбачено, що у разі зміни вартості Предмета лізингу з моменту укладення даного договору та з метою виплати Лізингоодержувачем 50% вартості Предмета лізингу на момент купівлі-продажу та його передачі Лізингоодержувач зобов»язаний сплатити єдиноразово різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до підписання Додатку № 3 до даного Договору та до моменту купівлі-продажу Предмета лізингу та передачі його Лізингоодержувачу. В такому випадку остаточна вартість Предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов»язкові платежі будуть визначені в Додатку № 3 до даного Договору, який сторони зобов»язані підписати та який є невід»ємною частиною даного Договору. Доказом зміни вартості предмета лізингу є рахунок-фактура чи прайс-лист від продавця транспортного засобу станом на дату виписки рахунку-фактури продавцем.

Передача Предмета лізингу передбачена ст.4 Договору де зазначено, що автомобіль лізингоодежржувачу передається не пізніше 120 днів після сплати адміністративного платежу, авансового плртежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та/або втрату автомобіля, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-якиго пункту договору.

Порядок та розмір лізингових платежів визначений у ст.10 Договору, умови якої передбачають, що у розмір лізингового платежу входять: відсотки за користування Предметом лізингу в розмірі 21% річних на залишок частини від обсягу фінансування(винагорода Лізингодавця за отримане в лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості Предмета лізингу); комісія за супроводження Договору в розмірі 7%.

Лізингові платежі Лізингоодержувач сплачує у розмірі, передбаченому в Додатку № 3, який сторони підписують після сплати авансового платежу.

Як видно з вказаних умов оспорюваного Договору позивач на час підписання Договору не знав і не міг знати за якою ціною він придбає автомобіль, оскільки лізингодавець на протязі дії Договору і на підставі довідки-рахунку продавця має право змінювати ціну транспортного засобу без будь-яких обмежень.

У зв»язку з тим, що на час підписання Договору не визначено розмір лізингових платежів, оскільки їх остаточний розмір передбачалось визначитись у Додатку № 3, який сторони мали підписати пізніше після передачі автомобіля йому у користування, ОСОБА_3 на час підписання Договору не міг знати розміру цих платежів і яку остаточну суму йому прийдеться сплатити за автомобіль.

Договором передбачено, що за дострокове погашення лізингових платежів Лізингоодержувач має сплатити Лізингодавцю штраф у розмірі 10% від суми дострокового погашення(п.10.14 договору).

У разі порушення Лізингоодержувачем будь-якого з пунктів Договору Лізингодавець набуває право розірвати договір, вилучити предмет лізингу, вимагати повернення предмета лізингу(стаття 12 договору).

За нормими ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Пунктом 3 ч.1 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Разом з тим, стаття 10 Договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача за розірвання договору за його ініціативою, що також є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності і є несправедливими умовами договору для споживача.

Оскільки за умовами оспорюваного Договору відповідальність лізингодавця перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, тощо відсутня; відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення його прав; передбачена одностороння відповідальність лізингоодержувача за будь-яке порушення зобов'язання, в тому числі і за розірвання договору за його ініціативою; відсутністя інформація про розмір лізингових платежів при укладенні договору; наявна можливість лізингодавця протягом дії договору змінювати ціну предмета лізингу, то, на думку колегії суддів, умовами Договору обмежують права лізингоодержувача, як споживача послуг, порушуютьпринцип свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності і зазначене дає підстави вважати умови Договору несправедливими на підставі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вірно пославшись на ст. 216 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що недійсний правочин не створює юридичних насдідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю, а тому, кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні в натурі все, що вона вона одержала на виконання цього правочину. З цих підстав суд першої інстанціїї законно стягнув з відповідача на користь позивача 64 000 грн. сплачених за Договором коштів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Гордійчук С.О.

Григоренко М.П.