№ апеляційного провадження: 22-ц/796/17/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільним майном подружжя, поділ майна та встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом і зазначав, що з травня 2010 року він та відповідачка ОСОБА_3 проживали однією сім'єю , спочатку - без реєстрації шлюбу, а з 21 червня 2013 року - у зареєстрованому шлюбі.

Під час спільного проживання, вони придбали квартиру АДРЕСА_1 у ТОВ «КУА ВАЛПРИМ» на підставі договору купівлі-продажу. Договір було оформлено на ім.»я ОСОБА_3

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Вважаючи, що він та відповідачка придбали зазначену квартиру за спільні кошти під час спільного проживання, тому ця квартира є спільною власністю, відповідачка добровільно поділити квартиру не бажає, ОСОБА_6 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу його та ОСОБА_3 у період з 12 травня 2010 року до 21 червня 2013 року, визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 та в порядку поділу спільної сумісної власності визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільним майном подружжя, поділ майна та встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали. В останнє судове засідання ОСОБА_6 та його представник не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 234 т.3), подане ОСОБА_6 клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів відхилила як безпідставне, і зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, вважала за можливе закінчувати розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 21 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис № 714 (а.с.9 т.1).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано (т.1 а.с.11-12). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2014 року заява ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (т.1 а.с.10). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 8 жовтня 2014 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року залишено без змін (т.1 а.с.133-135).

Крім того, судом установлено, що 18 липня 2011 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_7 укладено договір № Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій, за умовами якого остання прийняла та оплатила лот облігацій, сукупність яких є підставою для набуття майнових прав на об'єкт нерухомості, а саме двохкімнатної квартири по АДРЕСА_2. Сума договору складає 649240 грн.20 коп. (т.1 а.с.86-93).

7 березня 2012 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_7 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору №Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій від 18 липня 2011 року, за умовами якого змінено об'єкт нерухомості на трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_2. Сума договору складає 872 177, 98 грн. (т.1 а.с.94-96).

Також, 7 березня 2012 року між ПрАТ «Нео Віта» та ОСОБА_7 укладено договір № Б-0202/2/056 про участь у будівництві об'єкту нерухомості, за умовами якого товариство бронює за інвестором об'єкт та зобов'язується передати інвестору у власність об'єкт в об'єкті будівництва шляхом погашення лота інвестора, а інвестор зобов'язується в порядку та строки, визначені договором та проспектом емісії, набути право власності на лот та пред'явити товариству лот до погашення. Об'єктом при цьому є трьохкімнатна квартира по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.97-104).

26 липня 2012 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_7 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є зобов'язання сторін укласти і належним чином оформити в майбутньому, в обумовлений в п.1.3 цього попереднього договору строк, договір купівлі-продажу квартири. За п.1.2 об'єктом купівлі-продажу за основним договором буде квартира № 1-56, за адресою: АДРЕСА_1. За п.1.3 договору сторони зобов'язуються укласти основний договір у термін до 1 вересня 2014 року. За п.2.2.1.1 цього договору на момент підписання договору покупець сплатив продавцю перший забезпечувальний платіж у розмірі 544540,12 грн. ( т.1 а.с.105-111).

29 травня 2014 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця квартиру № 1-56, яка знаходиться на 2 -му поверсі будинку № АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується прийняти цю квартиру та сплатити за неї ціну, обумовлену даним договором, на умовах та в порядку, передбачених договором. За п.2.1 на дату укладення договору вартість квартири становить 115310,53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1350259,78 грн. За п.2.3.2 покупець зобов'язується сплатити продавцю решту купівельної ціни, яка залишається сплаченою на дату укладання договору у гривнях у розмірі 19914,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 233190,58 грн. (т.1 а.с.112-118).

29 травня 2014 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем його зобов'язань, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.121-130).

26 вересня 2014 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору іпотеки (т.1 а.с.131-132).

26 вересня 2014 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу квартири, за умовами якого вносяться зміни до пунктів, а саме за п.2.1 вартість квартири становить 110402,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 970340,50 грн.; за п.2.3.2 покупець зобов'язується сплатити продавцю решту купівельної ціни, яка залишається сплаченою на дату укладення договору у гривнях у розмірі 15 006, 33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 191 645,42 грн. (т.1 а.с.119-120).

Судом також установлено, що за час шлюбу з серпня 2013 року по 1 травня 2014 року ОСОБА_6 ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» в рахунок вартості квартири за попереднім договором купівлі-продажу сплачено суму 93 874,61 грн., на половину якої - 46 937,31 грн. має право ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 12 травня 2010 року до 21 червня 2013 року не доведені, сплата подружжям за час шлюбу частини платежів на виконання укладеного відповідачкою ОСОБА_3 у 2011 році (до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6) попереднього договору купівлі-продажу квартири № 1-56, за адресою: АДРЕСА_1, у м.Києві, право власності на яку подружжя, перебуваючи у шлюбі, не набули, не може бути підставою для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах та відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

За положеннями частин 1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Зі змісту цієї статті, слід виходити з того, що зазначена норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, а між ними склалися усталені стосунки, що притаманні подружжю (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-97цс11 від 20 лютого 2012 року).

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за позивачем (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами у період з 12 травня 2010 року по 21 червня 2013 року усталених стосунків, що притаманні подружжю, позивачем та його представником у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано. Надані ж позивачем на підтвердження його вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачкою ОСОБА_3 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, зокрема, фотосвітлини, копії закордонних паспортів з відмітками про перетин кордону у період 2011 - 2012 років для відпочинку, електронна переписка ОСОБА_3 та ОСОБА_6, покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, не дають підстав уважати, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у спірний період склалися усталені стосунки, що притаманні подружжю.

Сам по собі факт реєстрації місця проживання ОСОБА_3 як піднаймача разом з її сином ОСОБА_13 за адресою місця проживання матері ОСОБА_6 у м.Житомир, у 2011 році не є належним та допустимим доказом факту проживання сторін однією сім'єю (т.1 а.с.71).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2013 року, який було розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 жовтня 2014 року.

Судом установлено, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 відповідачка ОСОБА_3, маючи на меті придбати квартиру, 18 липня 2011 року уклала договір з ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» купівлі-продажу облігацій, до якого 7 березня 2012 року були внесені зміни та доповнення про зміну об'єкту нерухомості, і в цей же день 7 березня 2012 року між ПрАТ «Нео Віта» та ОСОБА_7 укладено договір № Б-0202/2/056 про участь у будівництві об'єкту нерухомості, а 26 липня 2012 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_7 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири № 1-56, за адресою: АДРЕСА_1. За час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не набула права власності на квартиру № 1-56, яка знаходиться у будинку № АДРЕСА_1.

Крім того, судом установлено, що за час шлюбу з серпня 2013 року по 1 травня 2014 року ОСОБА_6 ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» в рахунок вартості квартири за попереднім договором купівлі-продажу сплачено суму 93 874,61 грн., на половину якої - 46 937,31 грн. має право ОСОБА_6 Оскільки ОСОБА_6 не доведено, що кошти в сумі 93874,61 грн. належали особисто йому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на половину цих коштів.

Сама по собі та обставина, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 на виконання договору від 26 липня 2012 року позивачем вносилися кошти, не дає підстав ОСОБА_6 стверджувати, що квартира є спільною сумісною власністю сторін.

Доводи і посилання позивача ОСОБА_6 на наявність у нього квартири у м. Біла Церква, яка була продана ним 25 листопада 2013 року, а отримані від продажу кошти були витрачені на придбання спірної квартири, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем належних та допустимих доказів про використання цих коштів у сумі отриманої від продажу на придбання спірного майна позивач не надав, а самі по собі усні пояснення позивача про наведені обставини і сам по собі факт належності йому вказаного нерухомого майна не дає підстав уважати, що позивач за рахунок цих власних коштів брав участь у придбанні ОСОБА_3 квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не з'ясовано за які кошти відповідачка ОСОБА_3 купувала квартиру, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судом установлено, що 1 липня 2011 року ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу відчужила квартиру АДРЕСА_3 за 280 000 грн. (т.1 а.с.80-81); 27 квітня 2011 року у АТ Банк «Фінанси та кредит» з рахунку зняла 3125,35 доларів США (24 894,66 грн.) (т.1 а.с.82); 12 липня 2011 року з Державного ощадного банку 4277,75 доларів США (т.1 а.с.83) ; 15 липня 2011 року з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3125,36 доларів еквівалентом в гривнях 24912.24 грн. (т.1 а.с.84); 15 липня 2011 року у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 16400 грн. (т.1 а.с.85)

Дати продажу належної ОСОБА_7 квартири, зняття коштів з рахунків у банках відповідають даті укладення між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» та ОСОБА_7 договору № Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій (18 липня 2011 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судом та яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначені характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно та всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: