АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/458/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області , ОСОБА_7 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся з вказаним позовом до Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області , ОСОБА_7, посилаючись на те, що з 2 липня 2012 року він працював на посаді фахівця із соціальної роботи в Кам'янському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області.

Наказом № 18-к від 11 березня 2014 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст.40 КЗпІЇ України за систематичне невиконання посадових обов'язків. Вважає звільнення незаконним, оскільки він сумлінно ставився до виконання покладених на нього обов'язків та добросовісно виконував всі вказівки та доручення керівництва, а твердження директора Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_7, викладене в наказі № 18-к від 11.03.2014 p., проте що ним, як фахівцем не було дотримано положень Інструкції «щодо здійснення та обліку соціального супроводу сімей та осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах», що призвело до загрози життю немовлят, не відповідає дійсності, оскільки підґрунтям даного твердження є особисте неприязне ставлення до нього директора вищезгаданої установи ОСОБА_7

Статтями 147 та 149 КЗпП України, передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення, а саме, догана або звільнення.

Вказані вимоги закону грубо порушено при притягненні його до дисциплінарної відповідальності. Так, відповідно до наказів № 17-кта №18-к, виданих директором вищевказаної установи в один день - 11 березня 2014 року, однією з підстав накладення на нього дисциплінарного стягнення, є акт про соціальне інспектування сімей, які перебувають в складних життєвих обставинах.

Таким чином, за одне й те саме порушення трудової дисципліни на нього накладено два дисциплінарних стягнення, спочатку відповідно до наказу №17-к від 11 березня 2014 року йому було оголошено догану, а наказом № 18-к від 11 березня 2014 року незаконно звільнено з роботи.

Також, директором ОСОБА_7 при звільненні його з роботи грубо порушено вимоги п. 3 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. З ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до тексту наказу № 18-к від 11 березня 2014 року підставами його звільнення стали порушення трудової дисципліни, викладені в акті № 18-к про недостовірність та невідповідність даних ведення справ соціального супроводу сімей та актів соціального інспектування від 27 лютого 2014 pоку, а також акт про соціальне інспектування сімей, які перебувають в складних життєвих обставинах.

Вказані акти були складені до 11 березня 2014 pоку, коли йому було оголошено догану наказом № 17-к, що передував наказу № 18-к, датованого тим же числом. Тобто, його було звільнено за порушення трудової дисципліни, вчиненого до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до наказу № 17-к від 11 березня 2014 року. Вчинити будь-які дисциплінарні проступки в період часу між оголошенням йому догани та звільненням з роботи він об'єктивно не міг, оскільки обидва накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності винесені в один і той же день.

Вважає, що строки оскарження наказу на звільнення з роботи були ним пропущені з поважних причин, а саме: він намагався поновити свої порушені права в позасудовому порядку шляхом звернення в прокуратуру та держінспекцію праці. Крім цього, в березні 2014 року він звернувся до Камянського районного суду Черкаської області з позовом до директора Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області ОСОБА_8 про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 27 лютого 2014 року, який передував звільненню його з роботи. Також являється інвалідом ІІІ групи з дитинства по зору, у звязку з чим протягом тривалого часу проходив лікування, в т.ч. оперативне, як по місцю проживання, так і за межами області, що унеможливлює реалізувати його право на звернення до суду.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2015 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2015 року доповнено рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2015 року. Стягнуто з Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області на користь ОСОБА_6 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2014 року по 15 грудня 2015 року в сумі 36 363 грн. 34 коп.

В апеляційній скарзі директор Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області, посилаючись на незаконність вказаного рішення, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 2 липня 2012 року працював на посаді фахівця із соціальної роботи в Камянському райцентрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області і був звільнений 11 березня 2014 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 17-к від 11 березня 2014 року ОСОБА_6 оголошено догану, у звязку із несвоєчасним та неякісним виконанням покладених посадовою інструкцією завдань. Підстава: акт про соціальне інспектування сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах; акт про відмову надання письмового пояснення; акт про повторну перевірку справ соціального супроводу та актів соціального інспектування.

Наказом директора вказаного вище центру ОСОБА_7 18-к від 11 березня 2014 року ОСОБА_6 з 11 березня 2014 року звільнено із займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підстава: акт про недостовірність та невідповідність даних ведення справ соціального супроводу сімей та актів соціального інспектування.

Таким чином, за одне і те саме порушення трудової дисципліни на ОСОБА_6 накладено два дисциплінарних стягнення, а саме: оголошено догану та звільнено з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані його власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно із ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року (із подальшими змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбаченні статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пункт 23 вище наведеної Постанови вказує, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Суд першої інстанції ретельно проаналізував обставини справи, надані сторонами докази, норми матеріального права і дійшов належного висновку, що відповідачем не дотримано належним чином вимог трудового законодавства при вирішенні питання щодо звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки не враховано наявність попереднього застосування до позивача дисциплінарного стягнення, що призвело до одночасного застосування до працівника одночасно двох дисциплінарних стягнень (догана, звільнення).

Висновки рішення суду щодо визнання поважною причини пропуску звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі також відповідають обставинам справи та ст. ст. 233, 234 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тому, як наслідок викладеного колегія суддів погоджується і з висновком районного суду щодо необхідності стягнення на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 11 березня 2014 року і по дату ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані директором Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено. Твердження апелянта про скорочення посади фахівця із соціальної робрти в Кам'янському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської РДА Черкаської області з квітня 2014 року є безпідставним, оскільки відбулось після звільнення працівника ОСОБА_6

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області відхилити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Кам'янського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області , ОСОБА_7 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та про поновлення на роботі залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :