Справа № 635/231/16-ц
Провадження № 2/635/895/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Журавльової Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та про визнання права власності на нежитлову будівлю, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна мережа «Жираф»,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, який доповнив та просить визнати недійсним договір позики грошей на суму 525 000 гривень укладений 01 грудня 2008 року між позивачем ТОВ «Еталон-К» та відповідачем ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстрований № 2608; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525 000 гривень укладений 09 червня 2010 року, між позивачем ТОВ «Еталон-К» та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827, також просить визнати за позивачем ТОВ «Еталон-К» право власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 51.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2008 року він є власником нежитлової будівлі площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, і 13 травня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно оновлено запис про реєстрацію права власності позивача на вказану нежитлову будівлю. Частина приміщень вказаної нежитлової будівлі здається позивачем в оренду третій особі по справі ТОВ «ТМ «Жираф». 11 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, і її представник висунув вимоги до третьої особи про переукладення договорів оренди та здійснення оплати на користь ОСОБА_6, як нової власниці. Внаслідок зазначених обставин у грудні 2015 року, позивачу стало відомо, що 01 грудня 2008 року між позивачем, від імені якого на підставі Статуту та протоколу № 4 зборів засновників від 26 червня 2008 року діяла директор ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_1 укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 повинен передати позивачу грошові кошти у сумі 525 000 грн. строком до 01 червня 2009 року з умовою сплати щомісячних відсотків у розмірі 3,5 %. На забезпечення виконання вказаного договору позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано належну позивачу нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4. 12 квітня 2010 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року. 09 червня 2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким предмет іпотеки нежитлова будівля площею 1090,30 кв. м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, перейшла у власність ОСОБА_2 Позивач із вказаними договорами не згоден з наступних підстав. Так, при укладанні 01 грудня 2008 року договору позики грошей на суму 525 000,00 гривень директор ОСОБА_7 діяла від імені позивача без достатніх на те повноважень, оскільки за п. 11.5 статуту позивача, зареєстрованого 27 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50 000,00 грн., що є підставою визнання вказаного договору позики недійсним, при цьому за даними бухгалтерського обліку позивача, його податковою звітністю позивач не отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 525 000,00 грн. та не сплачував проценти за користування ними і вчинений з перевищенням повноважень договір позики від 01.12.2008 року позивачем схвалено не було. Крім того, при укладанні договору позики 01.12.2008 року ОСОБА_1 діяв як фізична особа, а не як підприємець і укладений договір не відповідає Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за нормами якого фінансові послуги можуть надаватися фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підприємцями, а можливість надання окремих фінансових послуг не фінансовими установами, надається лише юридичним особам. Оскільки вчинений з перевищенням повноважень договір позики від 01 грудня 2008 року не було схвалено позивачем він є недійсним, і як наслідок недійсним є договір іпотеки від 01 грудня 2008 року укладений на забезпечення виконання договору позики. В силу недійсності договору позики і договору іпотеки, не спричиняє правових наслідків для позивача і договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525 000,00 гривень, укладений 09 червня 2010 року, тому позивач звернувся до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності позивача, підтримала заявлені вимоги просила їх задовольнити з підстав викладених в позові, також просила поновити строк позовної давності посилаючись на те, що про існування оспорюваних договорів позивач дізнався у грудні 2015 року, коли до реєстру прав на нерухоме майно державним реєстратором було внесено запис про право власності на спірне майно за ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 01 грудня 2008 року та договору про задоволення вимог іпотеко держателя, при цьому при укладанні спірних договорів від імені позивача діяли неуповноважені особи, про що зазначено у позові, а тому позивачу не було відомо про їх укладання. До того, за договором позики грошові кошти в касу підприємства або на його банківський рахунок не надходили, що також вплинуло на обізнаність позивача про факт укладання договору позики грошових коштів, який є укладеним з моменту передачі грошових коштів. Відповідно до п. 10 договору позики грошових коштів його укладено у двох примірниках, один з яких зберігається у нотаріуса, а інший у позикодавця ОСОБА_1 Тобто, у документах позивача, як юридичної особи, був відсутній примірник спірного договору позики. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким право власності позивача перейшло до іншої особи, відповідно до п. 5.9. договору також було укладено у двох примірниках для нотаріуса та іпотекодержателя ОСОБА_6 Згідно п.п. 3.2, 5.2.1, 5.1, 5.3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_2 була зобовязана припинити обтяження нерухомого майна (заборону відчуження та іпотеку), зареєструвати право власності та забезпечити використання обєкту нерухомості у відповідності до його цільового призначення. Фактично ОСОБА_2 лише припинила існуючі обтяження майна іпотекою та забороною відчуження, а свої зобовязання щодо реєстрації права власності на майно та здійснення його утримання проігнорувала. Будь-яких актів про передачу нерухомого майна ОСОБА_2 не складалось. До теперішнього часу нерухоме майно обліковується на балансі позивача, який несе тягар його утримання, оформив право оренди земельної ділянки для обслуговування спірної будівлі після укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Спірний нерухомий обєкт частково здається в оренду третій особі у справі ТОВ «Торгівельна мережа «Жираф», доходи від оренди спірного майна отримував позивач. У травні 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було перенесено запис щодо права власності позивача на спірне нерухоме майно. Будь-які обтяження іпотекою або забороною відчуження були відсутні. Таким чином, позивач не був обізнаний про укладання неуповноваженими особами від його імені спірних договорів, а відповідач ОСОБА_2 свідомо припинила будь-які обтяження спірного майна негайно після укладання договору про забезпечення вимог іпотекодержателя, але ухилилась від обовязку з реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та обовязку з утримання нерухомого майна з метою приховування факту придбання спірного майна та уникнення можливих судових спорів до спливу строку позовної давності.

Представники відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діють на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, у судовому засіданні проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити та застосувати строк позовної давності, який сплив, що у 2012 році.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_12, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подала суду письмові заперечення в яких просила в позові відмовити та застосувати строк позовної давності.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна мережа «Жираф» ОСОБА_13 в судовому засіданні щодо вирішення справи поклалась на розсуд суду, при цьому пояснила, що третя особа тривалий час орендує частину нежитлових приміщень за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, і договори оренди принаймні останні роки укладала із ТОВ «ЕТАЛОН-К».

Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши надані суду докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З наданих суду доказів встановлено наступне.

01 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К», від імені якого на підставі Статуту ТОВ «ЕТАЛОН-К», протоколу № 4 зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 26 червня 2008 року, діяла директор ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей на суму 525 000,00 гривень посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстрований № 2608; за умовами якого ОСОБА_1 передав позивачу грошові кошти у сумі 525 000,00 грн. строком до 01 червня 2009 року з умовою сплати щомісячних відсотків у розмірі 3,5 %.

На забезпечення виконання вказаного договору позики між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано належну ТОВ «ЕТАЛОН-К» нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, про що свідчить договір іпотеки від 01 грудня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр № 2610.

12 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла на себе право вимоги і стала кредитором за договором позики грошей укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕТАЛОН-К»; вказане товариство прийняло у власність грошові кошти у розмірі 525 000 гривень 00 коп., що складає із встановленого сторонами курсу 70 000 доларів США, про що свідчить вказаний договір посвідчений 12 квітня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 489.

09 червня 2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827, за яким предмет іпотеки нежитлова будівля площею 1090,30 кв. м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, перейшла у власність ОСОБА_2

11 грудня 2015 року право власності на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827, про що свідчать Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ОСОБА_14 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом також встановлено, що 01 серпня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» придбало у Акціонерного товариства закритого типу Проектного конструкторсько-технологічного бюро «Електротехмонтаж» нерухомий обєкт нежитлову будівлю виробничо-складського приміщення літ. «А-1» загальною площею 1090,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, про що свідчить договір купівлі-продажу від 01.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14, реєстровий № 2864.

Акт приймання-передавання Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» нежитлової будівлі за адресою Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, складено 01 квітня 2008 року, про що свідчить вказаний акт.

29 серпня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» зареєструвало право власності на нерухоме майно за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 20059462 від 29.08.2008 року.

13 травня 2015 року ТОВ «ЕТАЛОН-К» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було оновлено запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» права власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2008 року, про що свідчить ОСОБА_14 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2015 року.

Судом також встановлено, що відповідно до пункту 11.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К», нова редакція від 17 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50 000,00 грн.

Відповідно до протоколу № 4 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 26 червня 2008 року, вирішено про перерозподіл часток співвласників та про призначення на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» ОСОБА_15.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_15 після розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_7.

Відповідно до протоколу № 8 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 16 січня 2009 року, вирішено про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» ОСОБА_7 та про призначення на посаду директора ОСОБА_16.

Суду позивачем в якості доказів надані: відомість банківських виписок, що підтверджують надходження грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «ЕТАЛОН-К» за період з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року; виписки по рахунках за період з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року; відомість прибуткових касових ордерів, що підтверджують надходження грошових коштів в касу ТОВ «ЕТАЛОН-К» за період з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року, прибуткові касові ордери; технічний паспорт на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4.

Представником відповідача в якості доказу суду наданий протокол № 7 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 25 листопада 2008 року, відповідно до якого засновники надали директору ОСОБА_7 повноваження щодо підписання договору займу та договору іпотеки нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4.

Відповідно до договору оренди нерухомого майна від 01 червня 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна мережа «Жираф» орендує у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» нежитлове приміщення за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, зі сплатою орендної плати 150 000 гривень.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Відповідно ст. 91 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до ст. 198 ГК України платежі за грошовими зобовязаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затверджено постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2004 р. за № 40/10320.

Відповідно до п. 3.3. вказаного Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами затвердженої форми, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Відповідно до п. 3.10 Положення прибуткові касові ордери і квитанції до них мають заповнюватися бухгалтером чорнилом темного кольору чорнильною або кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, компютерних засобів чи іншими способами, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну. У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи.

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин сторін по справі з урахуванням наданих доказів приходить до наступного.

Позивач є юридичною особою, що діє на підставі Статуту, зареєстрованого 27 червня 2008 року, який є чинним на час розгляду справи. Від імені позивача в правовідносинах з третіми особами виступає директор, повноваження якого визначаються виключно Статутом (розділ 11 «Виконавчий орган товариства»). Призначення директора здійснюється зборами засновників та оформлюється відповідним протоколом.

Судом встановлено, що при укладенні 01 грудня 2008 року із ОСОБА_1 договору позики грошей на суму 525 000 гривень, директор ОСОБА_7, яка діяла від імені позивача, не мала повноважень на підписання вказаної угоди відповідно пункту 11.5 Статуту позивача, зареєстрованого 27 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50 000,00 грн.

Судом також встановлено, що такі дії директора не були схвалені позивачем, оскільки за даними бухгалтерського обліку позивача, його податковою звітністю він не отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 525 000,00 грн. та не сплачував ОСОБА_1 проценти за користування ними.

Враховуючи, що договір позики грошей на суму 525 000 гривень від 01 грудня 2008 року укладений між позивачем и ТОВ «ЕТАЛОН-К» та відповідачем ОСОБА_1, вчинений представником ТОВ «ЕТАЛОН-К» з перевищенням повноважень і не схвалений самим позивачем, тому суд на підставі ч. 2 ст. 203 та ст. 241 ЦК України визнає недійсним договір позики грошей на суму 525 000 гривень укладений 01 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстрований № 2608.

Оскільки суд визнав недійсним договір позики грошей, укладений на забезпечення вимог за цим договором позики грошей іпотечний договір від 01 грудня 2008 року, також є недійсним.

Вирішуючи питання про недійсність договору позики грошей на суму 525 000 гривень, що укладений 01 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 А,М., суд враховує, що загальними зборами засновників позивача, відповідно до протоколу № 4 від 26.06.2008 року, який вказаний нотаріусом як підстава повноважень директора, засновники вирішили питання щодо призначення директором ОСОБА_7 і жодних повноваження на укладання договору позики грошей чи договору іпотеки на його забезпечення не надавалось, при цьому суд звертає увагу на те, що на час складання протоколу № 4 від 26.06.2008 року позивач ще навіть не був власником нежитлових приміщень за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4., які він придбав 01 серпня 2008 року.

Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідачів на дані протоколу № 7 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 25 листопада 2008 року, відповідно до якого засновники надали директору ОСОБА_7 повноваження щодо підписання договору займу та договору іпотеки нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, ставиться до нього критично, оскільки при посвідченні вказаного договору позики в тексті самого договору нотаріус не посилається на цей протокол, як підставу повноважень представника ТОВ «ЕТАЛОН-К».

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 09 червня 2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем, за яким предметом іпотеки є нежитлова будівля площею 1090,30 кв.м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, за умовами якого вказана нежитлова будівля перейшла у власність ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу у сумі 525 000,00 грн. також підлягає визнанню недійсним, оскільки при укладанні вказаного договору від імені позивача на підставі протоколу № 8 загальних зборів засновників позивача від 16 січня 2009 року діяв директор ОСОБА_16, якому право укладати договір про задоволення вимог іпотекодержателя позивач не надавав, а цими загальними зборами він був тільки призначений директором, при цьому судом визнано недійсним договір позики грошей та похідний від нього іпотечний договір.

Після укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_2 право власності на набуте нею майно не зареєструвала, спірне нерухоме майно перебувало у володінні позивача і 13 травня 2015 року позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було оновлено запис про реєстрацію свого права власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4.

Відповідач ОСОБА_2 відомості про право власності на нерухоме майно за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тільки 11 грудня 2015 року, тому є усі підстави вважати, що позивач про існування оспорюваних договорів, які порушують його право власності дізнався саме 11 грудня 2015 року, тому відсутні підстави вважити, що позивач пропустив строк позовної давності і відсутні підстави для застосування положень ст. 267 ЦК України про застосування строків позовної давності.

Суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, оскільки він є власником цієї будівлі за договором купівлі-продажу від 01.08.2008 року, і додаткового визнання за ним права власності за рішенням суду не потрібно.

Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягує у розмірі відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 91, 203, 204, 215, 216, 241, 548 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики грошей на суму 525 000 гривень укладений 01 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстрований № 2608.

Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525 000 гривень, укладений 09 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» суму судового збору в розмірі по 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 коп. з кожного, в іншій частині судові витрати понесені ТОВ «ЕТАЛОН-К» віднести за його рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особам, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пілюгіна