Номер провадження: 22-ц/785/4569/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29. 04. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

01. 03. 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, і просив стягнути з відповідача на його користь вартість лікування ушкодження здоровя в сумі 10006 грн.

Посилався на завдання внаслідок дорожньо-транспортної події, що мала місце 20. 03. 2009 р. з вини відповідача, йому пошкодження здоровя середнього ступеня важкості по критерії тривалості розладу здоровя і застосування до відповідача з цього приводу амністії постановою суду від 15. 12. 2011 р. з залишенням без розгляду його цивільного позову.

Виклав положення ст. 268 ч. 1 п. 3, ст. ст. 1187, 1195 ЦК України і вказав лише, що на лікування ним витрачено 10006 грн., чеки та квитанції додаються до позову, без конкретизації того, що це за лікування і від чого.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29. 04. 2016 р. у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як таке, що суперечить закону і ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав, викладених у позові.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4, представник ОСОБА_3, пояснила, що вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених заявником вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, суд першої інстанції виходив з того, що право на позов у ОСОБА_2 виникло ще у 2011 році, а позов до суду від предявив 01. 03. 2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності, позивач в судовому засіданні причини пропуску строку позовної давності пояснив тим, що він забув про факт заподіяння йому шкоди відповідачкою, що у нього є сімя, дитина, він працював і зазначені вище обставини суд не визнав поважними причинами пропущення строку звернення до суду з позовом, а відповідач заявила письмово про застосування позовної давності.

Проте вказаний висновок суду є необґрунтованим і не відповідає вимогам закону з таких підстав.

Відповідно до ст. 1187 ч. ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1195 ч. 1 ЦК України ф ізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За змістом ст. 268 ч. 1 п. 3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди (матеріальної та моральної), завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Судом встановлено, що 20. 03. 1999 р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1, на вул. Студентська в с. Молодіжне Овідіопольського району на порушення вимог п. п. 2.3, 10.1, 10.6 Правил дорожнього руху перед початком повороту ліворуч проявила неуважність, не переконалась в безпеці руху та допустила зіткнення з мопедом під керуванням позивача, який здійснював обгін автомобіля, і внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15. 12. 2011 р. ОСОБА_3 була звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України за вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди у звязку з амністією і кримінальна справа відносно неї закрита, цивільний позов ОСОБА_2 залишений без розгляду і йому розяснено судом право на предявлення позову в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, то в силу ст. 268 ч. 1 п. 3 ЦК України на ці вимоги не поширюється позовна давність, у звязку з чим рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаного позову з підстав пропуску строку позовної давності є необґрунтованим, не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Що стосується розгляду зазначених позовних вимог ОСОБА_2 по суті, то з цього питання апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно з позову ОСОБА_2, стосовно фактичних обставин в ньому окремо вказується про факт дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 і окремо зазначається лише, що «На лікування мною витрачено 10006 грн., чеки і квитанції додаються до позову».

У позові ОСОБА_2 відсутнє зазначення того, яке саме лікування має на увазі позивач та з якої причини мало місце це лікування, на причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою 20. 03. 2009 р. за участю сторін у справі та лікуванням, за яким він витратив 10006 грн., а також відсутнє зазначення того, що чеки та квитанції, які додаються до позову, стосуються лікування саме тілесних ушкоджень, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортною пригодою 20. 03. 2009 р. за участю сторін у справі.

Не усувають цей недолік і надані позивачем до позову як докази ксерокопії квитанції від 22. 04. 2009 р. щодо благодійного внеску ОСОБА_5 в розмірі 50 грн., квитанції ОСОБА_6 центру доктора Стариша від 04. 07. 2011 р. про отримання від ОСОБА_5 за комплексне лікування, десять днів, 3000 грн., квитанція Оксфорд Медікал-Одеса від 24. 01. 2011 р. з вказівкою, що прийнято 900 грн. від 5156-У за медичні послуги і квитанція Оксфорд Медікал-Одеса від 28. 01. 2011 р. з вказівкою, що прийнято 5000 грн. від 5156-У за медичні послуги; меморіальних ордерів від 30. 03. 2009 р., від 30. 03. 2009 р., від 01. 04. 2009 р., від 13. 09. 2011 р. про сплату позивачем ОСОБА_6 центру «Інто-Сана» відповідно на 54 грн., 300 грн., 22 грн., 80 грн.; квитанції від 18. 02. 2016 р. на 100 грн., оскільки вони підтверджують лише сплату певних грошових коштів позивачем, але в них відсутні дані про сплату позивачем за лікування саме тілесних ушкоджень, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортною пригодою 20. 03. 2009 р. за участю сторін у справі, а благодійний внесок взагалі не відноситься до затрат на лікування.

Оскільки ж у позові ОСОБА_5 відсутнє викладення обставин, які конкретизують лікування, відсутнє викладення причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою 20. 03. 2009 р. за участю сторін у справі та «лікуванням», за яке він витратив 10006 грн., і відсутні належні докази цього, то розглядаючи справу в межах заявлених ОСОБА_5 позовних вимог апеляційний суд не має підстав для задоволення таких позовних вимог неконкретизованого загального характеру, оскільки рішення суду не може грунтуватися на припущеннях за межами позовних вимог.

Тому ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні вказаного позову ОСОБА_2 з підстав, викладених у цьому рішенні суду, є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону, але заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. ст. 10, 11, 60, 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди з підстав, викладених у даному рішенні.

Вказане не позбавляє права ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, відповідно до вимог закону та з наданням належних доказів.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29. 04. 2016 р.скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди з підстав, викладених у даному рішенні.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_7

ОСОБА_8