У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів Максимчук З.М., Шимківа С.С.

Секретар судових засідань Мельник С.Ю.

З участю сторін та представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаними позовними вимогами про розірвання шлюбу.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який зареєстрований 29 травня 1993 року виконкомом Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області , актовий запис №6 - розірвано.

Неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір'ю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликалася на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не було забезпечено участі сторін в судовому засіданні, не з'ясовано фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу та інших обставин життя подружжя. При розгляді справи в порушення вимог ч.1 ст. 214 ЦПК України судом не було з'ясовано чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджується, з якого часу були припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного сімейного господарства. Вказує, що ОСОБА_4, всупереч положенням ст. 10 ЦПК України, доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставі своїх позовних вимог суду не наведено.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення яким відмовити ОСОБА_4 у задоволені позовних вимог за безпідставністю.

В запереченні на апеляці1ну скаргу ОСОБА_4 просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд вважав доведеним, що сім'я остаточно розпалася і не може бути збережена, оскільки позивач категорично не бажає цього, а наданий для примирення строк не привів до бажаного, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати.

На підтвердження таких висновків в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується апеляційний суд, оскільки такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 29 травня 1993 року уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про що зроблено актовий запис за № 06 (а.с. 31).

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4)

Звертаючись до суду з позовом, вимогу розірвати шлюб ОСОБА_4 обґрунтовувала відсутністю будь-якого взаєморозуміння з чоловіком та постійними сварками, які негативно вплинули на відносини в сім'ї. Спроби налагодити відносини в сім'ї позитивних наслідків не дали.

Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В п.10 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 12.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України, вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Як видно з матеріалів справи 10 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про надання шестимісячного строку для примирення з позивачкою (а.с.24).

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 грудня 2016 року провадження у справі було зупинено та надано подружжю строк для примирення терміном п'ять місяців. (а.с.26).

Відповідач не надав будь-яких доказів тому, що за час, наданий судом першої інстанції для примирення, зробив хоч які-небудь спроби до того і що є якісь позитивні зрушення у подружніх стосунках сторін. Не висловили бажання примиритися сторони і в судовому засіданні апеляційного суду, при цьому позивачка пояснила, що вона тричі зверталась до суду з позовом про розлучення, в 2008 році, 2012 році та в 2015 році.

Очевидно, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що примирення з відповідачем неможливе, відновлювати сімейно-шлюбні відносини не має наміру. За таких обставин сім'ю неможливо зберегти без доброї на те волі сторін, а подальше сумісне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аргументи ОСОБА_3 щодо можливості збереження сім'ї є надуманими та безпідставними, оскільки вжиті Дубенським міськрайонним судом заходи до примирення сторін виявилися безрезультатними.

Посилання відповідача на те, що суд не з'ясував всі обставини по справі є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.М.Собіна

Судді: З.М. Максимчук

С.С. Шимків