АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/3571/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: недоговірні зобовязання
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Кіся П.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 26 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування майнових збитків та моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и л а:

09 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення з кожного із відповідачів на його користь матеріальної шкоди в розмірі 10 731 грн. 80 коп., завданої моральної шкоди 5000 грн., витрат на правову допомогу 750 грн. та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 липня 2012 року на перехресті вулиць Шевченко-Харківської Набережної в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Тойота Лексус, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, та в результаті їх зіткнення з автомобілем ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Рено, державний номер НОМЕР_4 під керування водія ОСОБА_6, які стояли на перекресті на червоне світло і не рухались, було спричинено механічне пошкодження автомобілю позивача. Відповідачі в добровільному порядку відшкодувати матеріальні та моральні збитки позивачу відмовились, у звязку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Суд стягнув з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, з кожного : по 10731 грн. 80 коп. у відшкодування майнових збитків, у відшкодування моральної шкоди по 5000 грн., витрати на правову допомогу по 750 грн. та понесені витрати по оплаті судового збору по 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність та неповному дослідження доказів та їх оцінки, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судовим розглядом суду першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 липня 2012 року на перехресті вулиць Шевченко-Харківської Набережної в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Тойота Лексус, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, та в результаті їх зіткнення з автомобілем ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Рено, державний номер НОМЕР_4 під керування водія ОСОБА_6, які стояли на перехресті на червоне світло і не рухались, автомобілю ОСОБА_3 було завдано механічні пошкодження.

За вимогами статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт не заперечує проти факту дорожньо-транспортної пригоди та погоджується з висновками оскаржуваного рішення в частині визнання в ньому його провини.

Однак, апелянт категорично не погоджується із рішенням суду в частині стягнення розміру матеріальних збитків та розміру компенсації у відшкодування моральної шкоди у звязку з ДТП.

ОСОБА_2 зазначає, що у справі не було проведено автотоварознавчу експертизу, яка повинна була стати вирішальним фактором у встановленні судом суми матеріальних збитків.

Судова колегія вказані доводи апелянта вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності з п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності розміру матеріального збитку в результаті ДТП на підставі фактичних затрат на відновлення автомобіля.

При розгляді справи судом першої інстанції було досліджено матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи, справу про адміністративне правопорушення №2018/18182/2012.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.07.2012 року автомобіль позивача ОСОБА_5 Вектра зазнав таких механічних пошкоджень, як деформація переднього лівого крила, передньої лівої двері, переднього дзеркала заднього виду, задньої лівої двері.

Згідно представлених доказів, на ремонт автомобіля ОСОБА_5 Вектра від ДТП 14.07.2012 року позивач витратив суму грошових коштів у розмірі 21463,79 грн., перелік виконаних робіт узгоджується з переліком механічних пошкоджень автомобіля зазначених у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.07.2012 року та первісних матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи.

Однією з форм доказування у цивільному процесі, відповідно до ст.66 ЦПК України, є висновок експерта.

Відповідно до частини 2 ст.57 ЦПК України висновок експерта являється доказом в цивільній справі, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують або заперечують сторони та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.143 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заяви про призначення експертизи не подавав, не надано її і в суді апеляційної інстанції, а чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено, що розмір матеріальної шкоди має підтверджуватись лише висновком експертизи.

Позивач надав суду докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем та сумнівів у доказах в суду не виникло.

Доказів спричинення матеріального збитку в інших розмірах відповідачем не надано.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно п.5 Постанови ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», судом зясовані, факти на підтвердження заподіяння потерпілому моральних страждань, за яких обставин вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини які мають значення для вирішення даного спору.

З врахуванням обставин справи, наданих позивачем доказів, судова колегія вважає, що сума 5000грн. яка підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди є дещо завищеною.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач керував транспортним засобом який є джерелом підвищеної небезпеки та повинен був розуміти повязані з цим певні ризики.

Внаслідок ДТП позивач тілесних ушкоджень не отримав, а зазнав моральних страждань у зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу, витрачав кошти та час для відновлення автомобіля.

Враховуючи викладене та обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судова колегія вважає, за можливе зменшення розміру у відшкодування моральної (немайнової) шкоди з 5000 до 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.п. 3 і 4 ст. 309, 313, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року змінити.

Зменшити суму, що підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 5000гр. до 2000грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя І.С. Кіпенко

Судді Кісь П.В.

ОСОБА_7