АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 669/898/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1558/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю в режимі відео конференції представника апелянтів та представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк», звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказувало, що 30.08.2007 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПAT «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 141 К-07, згідно якого остання отримала кредит в сумі 13000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту до 15.08.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10 % річних та 0,25 % щомісячної комісії від залишку заборгованості, для придбання житлового будинку. В забезпечення виконання цих зобов'язань ОСОБА_1 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 30.08.2007 року № 141 K-07/п .

В подальшому, 15.08.2008 року за згодою сторін до кредитного договору № 141 К-07 від 30.08.2007 року було укладено Додаткову угоду № 1, за якою встановлено процентну ставку за користуванням кредитом в розмірі 15 % річних, а також визначено порядок повернення кредиту ануїтетними платежами в сумі 197,88 доларів США, починаючи з вересня 2008 року.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором належно не виконувала, внаслідок чого заборгованість перед банком станом на 12.08.2015 року становить 152870,63 грн., з яких 5441,17 доларів США - заборгованість по кредиту, 841,12 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 704,42 долари США (14978,05 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту, 111,42 долари США (2369,12 грн.) - пеня за прострочення сплати процентів, 80,27 доларів США (1706,78 грн.) - 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 11,13 доларів США (236,66 грн.) - 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках. Тому позивач просив стягнути з відповідачів вказану заборгованість в солідарному порядку.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 (ІН:НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІН:НОМЕР_2) на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором від 30.08.2007 року № 141 К-07, яка виникла станом на 12.08.2015 року, а саме: заборгованість по кредиту в сумі 5441,17 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 841,12 доларів США, пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 14978,05 грн., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 2369,12 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в сумі 1706,78 грн. та 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах в сумі 236,66 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача до ОСОБА_1 задовольнити частково в межах її зобов'язань перед банком за основним кредитним договором та відмовити в позові до ОСОБА_2 На думку апелянтів, суд не врахував, що на підставі висновку почеркознавчої експертизи судом встановлено, що підпис у договорі поруки ОСОБА_2 не виконувався. Зазначена обставина вказувала суду на недодержання письмової форми правочину. А тому у суду не було правових підстав покладати солідарний обов'язок сплати коштів за кредитним договором на ОСОБА_2, який насправді не поручався за виконання зобов'язань позичальником. Суд, вирішуючи питання, чи слід задовольняти вимоги банку до ОСОБА_2, як поручителя, неправильно застосував ст.204 ЦК України, ототожнивши договір, що не підписаний поручителем, із правомірним правочином.

Суд також безпідставно відхилив клопотання про призначення повторної експертизи підпису позичальника у додатковій угоді до кредитного договору.

В засіданні апеляційного суду представник апелянтів підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Встановлено, що 30.08.2007 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 141 К-07, за яким остання отримала споживчий кредит для придбання житла в сумі 13000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту до 15 серпня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10 % річних та 0,25 % щомісячної комісії від залишку заборгованості.

Згідно з умовами кредитного договору (п. 4.2) позичальник зобов'язаний здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

В разі прострочення сплати чергового платежу по кредиту або процентів за користування кредитом строком понад 2 (два) місяці кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором (п. 3.1.3 Договору).

За порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків виплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 цього договору, від суми простроченої заборгованості (п. 3.1.3 ).

15 серпня 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 141 К-07 від 30 серпня 2007 року, за умовами якої встановлено процентну ставку за користуванням кредитом в розмірі 15 % річних від залишку заборгованості та визначено порядок повернення кредиту ануїтетними платежами в сумі 197,88 доларів США, починаючи з вересня 2008 року.

ОСОБА_2 надав згоду на внесення змін до додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 141 К-07 від 30 серпня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_1 належно виконувала обов'язки за кредитним договором, з серпня 2014 року припинила сплачувати платежі по кредиту, внаслідок чого станом на 12 серпня 2015 року їй нараховано заборгованість по кредиту в сумі 5441,17 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 841,12 доларів США, 14978,05 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 2369,12 грн. пені за прострочення процентів, а також 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 1706,78 грн., за несвоєчасне погашення процентів - 236,66 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Висновки суду про те, що ОСОБА_1 неналежно виконувала зобов'язання за кредитним договором, тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з неї, ґрунтуються на нормах закону і відповідають фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (ч.2 ст.1050 ЦК).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги щодо неукладення позичальницею ОСОБА_1 додаткової угоди до кредитного договору, за якою збільшився її обсяг відповідальності не ґрунтуються на доказах і є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №40п від 23.03.2016 року, додаткова угода № 1 від 15.08.2008 року до кредитного договору № 141 К-07 від 30.08.2007 року підписана ОСОБА_1

Згідно представленого розрахунку ОСОБА_1 протягом значного періоду, до серпня 2014 року належно сплачувала платежі відповідно до умов кредитного договору з врахуванням додаткової угоди № 1 від 15.08.2008 року.

В свою чергу, визнаючи наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2, суд першої інстанції припустився помилки.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В матеріалах справи наявний договір договором поруки від 30.08.2007 року № 141 К-07/п, укладений між АТ „Брокбізнесбанк" та ОСОБА_2, за умовами якого останній як поручитель зобов'язався перед банком відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_1 у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором від 30 серпня 2007 року № 141 К-07 (а.с. 150-152).

Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не підписував та не укладав вказаний договір поруки з банком.

Ця обставина цілком підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 23 березня 2016 року № 40 п, за якою підписи в графі «Поручитель» на кожному аркуші в договорі поруки від 30 серпня 2007 року № 141 К-07/п виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зокрема, частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 не звертався з позовом про визнання договору поруки недійсним з підстав відсутності у нього волевиявлення на укладення цього правочину, тому за ст. 204 ЦК України презюмується правомірність цього правочину, суперечить положенням ч. 1 ст. 20 ЦК України, за якою право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Вказана норма встановлює правило диспозитивності при здійсненні права на захист.

Право обирати спосіб захисту в ході судового розгляду, заперечуючи ті обставини, на які посилається протилежна сторона в обґрунтування заявленого позову, чи оспорюючи правочин, відповідач має і в силу положень ст. 11 ЦПК України, яка визначає диспозитивність однією з засад цивільного судочинства.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що встановлений факт відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору поруки, непідписання ним такого договору унеможливлює покладення на нього солідарного обов'язку по сплаті заборгованості за кредитним договором, укладеним ОСОБА_1

Відтак оскаржуване рішення суду про солідарне стягнення заборгованості по кредиту з обох відповідачів слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові до ОСОБА_2 відмовити, стягнути наявну станом на 12.08.2015 року заборгованість по кредиту в сумі 5441,17 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 841,12 доларів США, 17347,17 грн. пені за прострочення сплати кредиту та процентів, а також 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору в сумі 1943,44 грн. з ОСОБА_1

Апелянтам відстрочувалася сплата судового збору в сумі 1681,58 грн. до ухвалення рішення в справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку з фактичним задоволенням апеляційної скарги в частині вимог ОСОБА_2, 840,79 грн. судового збору підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в дохід держави, решту 840,79 грн. судового збору в дохід держави слід стягнути з ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором від 30.08.2007 року № 141 К-07 станом на 12.08.2015 року заборгованість по кредиту в сумі 5441,17 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 841,12 доларів США, 17347,17 грн. пені за прострочення сплати кредиту та процентів, а також 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору в сумі 1943,44 грн.

В позові до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 840,79 грн. судового збору в дохід держави.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 840,79 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Давидюк О.І. Провадження № 22-ц/792/1558/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19, 27