Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька марка», реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, державного-територіального об'єднання «Львівська залізниця», треті особи: ОСОБА_5, Міністерство інфраструктури України, про визнання права власності на квартиру, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування у добросовісного набувача квартири, зобов'язання зареєструвати право власності, за касаційними скаргами ОСОБА_4 і товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька марка» на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 січня 2008 року вона уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Галицька марка» (далі - ТОВ «Галицька марка») договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого останнє передало їй майнове право вимоги передачі у власність побудованої однокімнатної квартири, загальною проектною площею 44,3 кв. м, на 4-му поверсі будинку, що знаходиться у м. Івано-Франківську за проектним номером 8 у межах вулиць Бельведерська-Пилипа Орлика-Короля Данила і позначений на схемі генерального плану за № 1. За даним договором ТОВ «Галицька марка» зобов'язувалося протягом 3-х місяців після введення будинку в експлуатацію та проведення його технічної експертизи передати квартиру позивачу, за умови сплати повної вартості новозбудованої квартири, а також оформлити належним чином документи, які підтверджують її право власності на вказану квартиру. 29 грудня 2012 року інспекцією Держархбудконтролю в Івано-Франківській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. 21 січня 2013 року ТОВ «Галицька марка» передало позивачу згідно акта здавання-приймання квартиру НОМЕР_1, житловою площею 43,8 кв. м, на 4 поверсі за проектним номером 8. 21 січня 2013 року ТОВ «Галицька марка» надало позивачу витяг з переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні та фінансуванні будівництва вказаної квартири. 03 червня 2013 року виготовлено технічний паспорт на квартиру. 30 жовтня 2013 року рішенням державного реєстратора їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на тій підставі, що право власності на квартиру вже зареєстровано за іншою особою. ТОВ «Галицька марка» отримало свідоцтво на право власності на спірну квартиру, яке передало Державному територіально-галузевому об'єднанню «Львівська залізниця» на підставі ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року. Позивач зазначала, що реєструючи право власності на спірну квартиру, яка перебувала у її володінні, та відчужуючи її третій особі, відповідачі порушили її право на володіння спірним майном.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 43,8 кв. м; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 06 липня 2013 року на зазначену квартиру, одержане ТОВ «Галицька марка»; витребувати зазначену квартиру у добросовісного набувача Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» шляхом зобов'язання повернути її позивачу; зобов'язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвати за нею право власності на зазначену квартиру.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвати право власності на квартиру закрито у зв'язку з тим, що така вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «Галицька марка», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 08 січня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з однієї сторони, та ТОВ «Галицька марка», з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу майнових прав, згідно умов якого останнє передає позивачу та третій особі (ОСОБА_5.) майнове право, яке полягає у праві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимагати передачі їм у власність новозбудованої однокімнатної квартири у будинку за проектним номером 8 у межах АДРЕСА_1 на 4 поверсі, загальна проектна площа 44,3 кв. м.

Відповідно до пунктів 1.4, 2.1 договору відповідач зобов'язався протягом 3-х місяців з моменту введення об'єкту (квартири) в експлуатацію та проведення його технічної експертизи передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за умови сплати повної вартості новозбудованої квартири - 82 000 грн. (п. 3.1. договору), з метою оформлення права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на новозбудовану квартиру, передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за актом прийому-передачі належним чином оформлені документи, які підтверджують право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зазначену квартиру, а саме: копію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, акт прийому-передачі квартири та довідку про повне внесення суми вартості квартири.

29 грудня 2012 року інспекцією Держархбудконтролю в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації багатоквартирного житлового будинку (№ 8 по генплану) з вбудованими закладами громадського призначення у межах АДРЕСА_1.

21 січня 2013 року, на виконання договору купівлі-продажу майнових прав від 08 січня 2008 року, ТОВ «Галицька марка» передало ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по акту здавання-приймання квартиру НОМЕР_1, житловою площею 43,8 кв. м, на 4 поверсі за проектним номером 8. У даному акті зазначено, що сторони на момент його підписання виконали один перед одним всі зобов'язання згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 08 січня 2008 року та не мають ніяких претензій один до одного.

Згідно копії витягу із рішення Івано-Франківської міської ради від 21 травня 2013 року вбачається, що 70-квартирному будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення (замовник: ТОВ «Галицька марка») присвоєно поштову адресу - вул. Південний Бульвар, 21

На замовлення ТОВ «Галицька марка» на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 03 червня 2013 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру НОМЕР_1 у житловому будинку № 21 по вул. Південний Бульвар у м. Івано-Франківську.

ОСОБА_4 у повному обсязі сплатила вартість квартири, що знаходиться за адресою: будинок за проектним номером 8 по АДРЕСА_1 що підтверджується копію довідки без дати, виданої ТОВ «Галицька марка».

06 липня 2013 року Реєстраційна служба здійснила державну реєстрацію права власності на однокімнатну квартиру, що розташована по бульв. Південному, 21/48 у м. Івано-Франківську, за ТОВ «Галицька марка», яке стало власником квартири.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року затверджено мирову угоду, відповідно до якої ТОВ «Галицька марка» у рахунок погашення заборгованості зобов'язується з правовстановлюючими документами передати, а Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» погоджується прийняти у власність держави в особі Міністерства інфраструктури України на праві господарського відання Державному територіально-галузевому об'єднанню «Львівська залізниця» нерухоме майно однокімнатну квартиру, площею 43,9 кв. м, по бульв. Південному, 21/48 у м. Івано-Франківську.

04 жовтня 2013 року ТОВ «Галицька марка» передало, а Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» прийняло квартиру по бульв. Південному, 21/48 у м. Івано-Франківську, документи на вказану квартиру і ключі від неї.

Цього ж дня право власності на вказану квартиру було зареєстровано за Державою в особі Міністерства інфраструктури на підставі вищезазначеної ухвали господарського суду у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відмовлено у реєстрації за ними права власності на спірну квартиру.

Апеляційний суд вірно встановив, що участь особи у будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» і у разі виникнення спору щодо виконання зобов'язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року № 6-101цс12, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України).

Отже, право забудовника продати майнові права на об'єкт інвестування закріплено у ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що договір купівлі-продажу майнових прав є правомірним.

Посилання у касаційній скарзі ТОВ «Галицька марка» на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують оплату коштів за договором купівлі-продажу, є помилковими, оскільки судом вірно встановлено, що ОСОБА_4 у повному обсязі сплатила вартість квартири, що знаходиться в будинку за проектним номером 8 по вул. Пилипа Орлика у м. Івано-Франківську, що підтверджується довідкою, виданої ТОВ «Галицька марка» (т. 1 а. с. 68). Також дана обставина підтверджується актом здавання-приймання квартири, у якому зазначено, що сторони, на момент його підписання, виконали один перед одним всі зобов'язання згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 08 січня 2008 року та не мають ніяких претензій один до одного (т. 1 а. с. 17). Будь-яких доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, що підтверджені матеріалами справи, заявником не надано.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Апеляційним судом вірно встановлено, що добросовісним набувачем спірної квартири стала Держава в особі Міністерства інфраструктури України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки спірна квартира не може бути витребувана у Міністерства інфраструктури України, так як ОСОБА_4 не стала власником спірної квартири у встановленому законом порядку, а тільки володіла майновими правами на квартиру, а тому підстав для задоволення позову не було.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову з вказаних вище підстав, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційних скарг на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 і товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька марка» відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова