Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що пропустив строк прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки він є пенсіонером, хворів, має третю групу інвалідності з причини професійного захворювання, а тому вчасно не міг звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса позивач дізнався, що після смерті матері свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_4 Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив позов задовольнити, визначити йому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк терміном у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки це пов'язано зі станом здоров'я позивача та навмисними діями відповідача.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Василівці Запорізької області у віці 85 років померла мати позивача ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею 7,85 га, яка знаходиться на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на землю від 12 лютого 2002 року(а. с. 4, 5).

Позивач з 31 липня 1987 року постійно проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 тобто на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем (а. с. 9).

За змістом статей 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 листопада 2014 року (а. с. 20).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 21).

Таким чином, єдиним спадкоємцем, який своєчасно та належним чином звернувся з заявою про прийняття спадщини була ОСОБА_4

Інший спадкоємець за законом - ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини (а. с. 33).

ОСОБА_3 09 липня 2015 року, після отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проте, йому було відмовлено у зв'язку з пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (а. с. 37).

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На підтвердження поважності причин пропуску строку прийняття спадщини позивач зазначив, що він є інвалідом третьої групи безстроково з причини професійного захворювання, пенсіонером за віком з 01 січня 2004 року, перебуває на диспансерному обліку лікаря невролога, з 23 березня по 01 квітня 2007 року перебував на амбулаторному лікуванні, а також перебував на консультації лікарів 12 грудня 2012 року, 21 березня 2007 року, 23 жовтня 2012 року, 14 вересня 2012 року та 23 липня 2013 року, проходив медичні обстеження 12 грудня 2012 року, 04 грудня 2013 року, 14 та 16 липня 2015 року, перебував на стаціонарному лікуванні: з 04 по 18 серпня 1999 року, з 18 по 29 жовтня 2004 року, з 17 по 29 листопада 2005 року, з 03 по 22 лютого 2007 року, з 12 по 24 грудня 2007 року, з 20 по 03 листопада 2008 року, з 07 по 18 грудня 2009 року, з 21 по 30 липня 2010 року, з 23 по 30 грудня 2011 року, з 09 по 22 грудня 2011 року, з 03 по 13 грудня 2012 року, з 17 по 27 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши належним чином вищевказані докази, місцевий суд встановив, що з наданих позивачем документів не вбачається наявності поважних причин, з яких у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_3 не міг звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки у цей час він не перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, відсутні поважні причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій та дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Досліджуючи поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи ОСОБА_3, якими він обґрунтовував вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та дійшов помилкового висновку про наявність у нього об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Разом з тим, безспірних доказів поважності причин пропуску шестимісячного строку після смерті спадкодавця для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав.

Отже, апеляційний суд всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України, переоцінив наявні в матеріалах справи докази, яким була дана належна правова оцінка місцевим судом та безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року скасувати, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська