Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним в частині покупця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

22 грудня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 травня 2007 року між ним

ОСОБА_6 та ОСОБА_9, як покупцями, та ОСОБА_8, як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Квартира була придбана за 121 000 грн. Зазначав, що в інтересах ОСОБА_6 діяв позивач ОСОБА_4, який особисто оглядав квартиру і саме він проводив повний розрахунок за придбане житлове приміщення. ОСОБА_9 у підборі квартири та в розрахунках за неї участі не приймала. Зазначав, що для придбання квартири ним були використані його власні кошти, отримані від продажу квартири по АДРЕСА_2. ОСОБА_9 була одинокою людиною, піклування над нею здійснювала дружина позивача ОСОБА_6 ОСОБА_9 проживала з позивачем та відповідачем ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківськ. З початку 2007 року між позивачем та ОСОБА_9 виникали систематичні сварки та бійки. У лютому 2007 року під час сварки ОСОБА_9 нанесла позивачу тілесні ушкодження середньої тяжкості. Під тиском ОСОБА_5, ОСОБА_9 подала заяву до опікунської ради виконкому Івано-Франківської міської ради про припинення над нею піклування ОСОБА_6 7 лютого 2007 року заяву було задоволено, а опіку припинено. 9 березня 2013 року ОСОБА_9 померла, спадкоємцем її майна та власником 1/2 частки спірної квартири став ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Вважав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином, оскільки квартира фактично була придбана позивачем за його власні кошти, одержані від продажу належної йому на праві власності квартири по АДРЕСА_2 у м. Івано-Франківськ.

Ураховуючи наведене, просив визнати договір купівлі-продажу недійсним в частині покупців та визнати його покупцем спірної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року,залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди прийшли до правильного висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 235 ЦК України для визнання договору удаваним.

Вирішуючи спір, суд дав оцінку всім доказам, наданим сторонами і на підставі їх сукупності прийшов до висновку, що між сторонами виникли права і обов'язки, що випливають із договору купівлі-продажу, за яким продавець ОСОБА_8 продала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та отримала за неї кошти від покупців, а покупці ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сплатили обумовлену договором грошову суму та набули у власність вказану квартиру в рівних частках, зареєстрували спільну квартиру в установленому законом порядку. Від імені покупця ОСОБА_6, діяв позивач ОСОБА_4, який відповідно до п. 10 договору розумів значення і умови даного правочину та його правові наслідки, підтвердив дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не має характеру уявного та удаваного.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.С. Ткачук

І.М.Фаловська