У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю., за участю позивача, представника позивача адвоката Рудики С.Ю., відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи Другої Дубенської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання права на спадкування із спадкоємцем першої черги та усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи Другої Дубенської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що у виписках з історії хвороби та в інших медичних документах зазначено, що ОСОБА_6 був у край важкому стані й без свідомості та потребував постійного догляду.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1001/2016 Головуючий у 1 інстанції : Федорової Л.П.

Доповідач : Григоренко М.П.

Судом першої інстанції безпідставно поставлено під сумнів те, що ним на лікування свого брата було потрачено всі свої заощадження.

Його брат зловживав спиртними напоями і свою щомісячну пенсію в розмірі 949 грн. та всі підробітки витрачав на алкоголь.

Суд невірно дійшов висновку про те, що відповідачка не знала про перебування батька у лікарні та про його смерть, оскільки зразу ж після смерті ОСОБА_6 вона звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

Відповідачка ні разу не провідала свого батька у лікарні, не надавала ніякої допомоги на його лікування і навіть не з'явилася на похорони.

Він звертався до відповідачки, щоб допомогла коштами на виготовлення пам'ятника для ОСОБА_6, але вона ніяких коштів не надала, тому він сам здійснив оплату та поставив пам'ятник для брата.

Зазначає, що всі свої заощадження, які він тримав на старість, в розмірі 26000 грн., він витратив на лікування брата.

Лише він опікувався і матеріально забезпечував все лікування брата та здійснив все необхідне по його догляду й похованню, а спадкувати все майно фактично буде чужа людина, яка за життя ОСОБА_6 не дбала про останнього й не надавала ніякої допомоги, навіть не прийшла на похорони.

Вважає, що він як спадкоємець за законом наступних черг, а саме рідний брат померлого ОСОБА_6, має право на спадкування із першою чергою спадкоємців, так як він опікувався, матеріально забезпечував, здійснював ремонти житлового будинку (в якому проживав брат), витрачав кошти на його лікування, здійснював догляд, коли брат був у безпорадному стані та похоронив його.

Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідачка та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що останній не довів належними доказами факт перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані, у зв'язку із яким той потребував стороннього догляду і що відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, ухилялась від надання допомоги своєму батькові.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що сам по собі факт перебування спадкодавця ОСОБА_6 в період з 27 грудня 2014 року і до дня смерті - 31 січня 2015 року, ще не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 1224 і ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки ОСОБА_6 у безпорадному стані перебував трохи більше місяця і весь цей час він перебував у лікарні, а відповідачу ОСОБА_2 про цей факт відомо не було.

Доказів, які б свідчили про те, що спадкоємець ОСОБА_6 і раніше перебував у безпорадному стані і тому потребував стороннього догляду в матеріалах справи відсутні.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук