АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7274 Головуючий у 1-й інстанції - Грегуль О.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року за недоведеністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.197-200).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: позивачку та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 2 листопада 1998 року, ОСОБА_8, був співвласником кв. АДРЕСА_1.

Згідно з копією свідоцтва про одруження від 24 липня 2001 року, дошлюбне прізвище позивача - ОСОБА_3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача від 6 жовтня 1970 року, ОСОБА_8, є батьком позивача, а матір'ю останньої є відповідач ОСОБА_6

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 25 листопада 2014 року, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з копією нотаріально посвідченого заповіту від 19 жовтня 2011 року, ОСОБА_8 за життя заповів належну йому частину кв. АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_5

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №998 від 3 грудня 2015 року, ОСОБА_8 у момент укладення заповіту 19.10.2011 року за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

За встановлених обставин, виходячи з недоведеності позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання заповіту недійсним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить, в ході апеляційного розгляду позивачка та її представник також не навели таких обставин.

Відповідно до роз'яснень п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Районний суд при вирішенні справи діяв відповідно до вищенаведених роз'яснень та відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-131цс14 від 17 вересня 2014 року, згідно з якою, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У даному конкретному випадку з наявного у розпорядженні суду висновку судово-психіатричного експерта №998 від 3 грудня 2015 року (а.с.139-142) чітко і одночасно убачається, що ОСОБА_8 у момент укладення заповіту 19.10.2011 року виявляв ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом (F06.6 згідно з МКХ-10); за своїм психічним станом у момент укладання заповіту 19.10.2011 року ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Експертне дослідження проведене комісією з трьох експертів. Висновок експертів базується на об'єктивних даних медичної документації померлого ОСОБА_8, зокрема, даних про те, що останній за життя за допомогою до лікаря-психіатра не звертався, на обліку не перебував, страждав на соматичні захворювання.

Підстав для сумніву у достовірності цього доказу судом апеляційної інстанції не встановлено. доводи апеляційної скарги у цій частині переконливими доказами не підкріплені.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома