Справа № 161/8153/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1527/16 Категорія: 34 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Овсієнка А.А.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.09.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт заподіяння моральних страждань, спричинених відповідачем ОСОБА_2 , наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками погіршення стану здоров`я, зазначеними ОСОБА_1 , а тому сам факт виникнення у позивача захворювань та погіршення його стану здоров`я не можуть бути підставою для відшкодування відповідачем йому моральної шкоди.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду від 29.12.2015 року у справі № 161/19441/15-п, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 23.05.2016 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.11).

Як вбачається з постанови Луцького міськрайонного суду від 25.03.2016 року у справі №161/19430/15-п провадження про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а.с.13).

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 04.05.2016 року згадану постанову Луцького міськрайонного суду від 25.03.2016 року скасовано та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП (а.с.14-15).

Частиною 3 ст. 61 ЦК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із змісту вищевказаних постанов вбачається, що відповідач ОСОБА_2 21.12.2015 року о 14.30 год., керуючи автомобілем "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_1 по вул. Гордіюк в м. Луцьку, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та стан дорожнього покриття, в результаті чого здійснив наїзд на бордюрний камінь, чим порушив пункти 12.3 та 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

З постанови Апеляційного суду Волинської області від 04.05.2016 року вбачається те, що порушення позивачем ОСОБА_1 п. 10.4 Правил дорожнього руху України не доведено і даний пункт не знаходиться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, які настали, a саме: що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "GEELU» по вул. Гордіюк, спричинив аварійну обстановку, яка змусила водія автомобіля «Мерседес Бенс» ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку, різко гальмувати та зупинитись.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились у повідомленні останнім працівникам поліції неправдивих даних про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що потягло за собою складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і подальші судові розгляди, йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу судової тяганини, порушенням звичного способу життя через пережиті потрясіння він втратив сон, апетит, не міг нормально спілкуватися із оточуючими. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач оцінив в сумі 25000 грн., яку просив суд стягнути на його користь з відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Абзацом 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В розглядуваному випадку відсутня одна з перших умов покладення на відповідача майнової цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди вчинення ним неправомірних дій щодо позивача. Повідомлення ним (нехай і неправдивих) відомостей працівникам поліції про обставини дорожньо-транспортної пригоди за участі його і позивача не є неправомірною дією в контексті ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Крім того, в розглядуваному випадку кожен із учасників ДТП подавав інформацію про обставини настання цієї пригоди, виходячи з власної оцінки і особистого сприйняття обстановки, в якій відбулась зазначена аварія.

В суді першої інстанції позивач на підтвердження факту завдання відповідачем йому моральної шкоди надав документ Волинського обласного військового комісаріату серії НОМЕР_2 від 07.06.2016 року про виділення йому путівки на санаторно-курортне лікування. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 13.06.2006 року позивач є інвалідом першої групи (а.с.7).

Місцевим судом на підставі наявних у справі доказів також встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав інвалідність, при виконанні обов`язків військової служби, в результаті перенесеного перелому грудного відділу хребта, в зв`язку з чим, має право на отримання путівки на санаторно-курортне лікування від Волинського обласного військового комісаріату

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді першої інстанції позивач, на його покладено обов`язок доказування, не надав будь-яких доказів неправомірності дій відповідача, внаслідок яких йому була завдана моральна шкода, як і не надав доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням його здоров`я, виникненням у нього захворювання та вчиненням неправомірних, на його думку, дій відповідача.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: