АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.

Секретар - Філоненко О.В.

за участю: правонаступника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачів: Полтавської ОДА ОСОБА_3

ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, правонаступник позивача - ОСОБА_2, та ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_6, правонаступник позивача - ОСОБА_2,до Полтавської обласної державної адміністрації, ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_6 до Полтавської обласної державної адміністрації (далі - Полтавська ОДА), ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі - ОСОБА_4 фонд) про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнуто з Полтавського ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_6 середній заробіток в сумі 114533,87 грн. за період вимушеного прогулу з 09 грудня 2013 р. по 27 липня 2015 року, відрахувавши з даної суми обовязкові платежі та податки.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до Полтавської обласної державної адміністрації відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який подав на нього апеляційну скаргу, та, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його законну вимогу забовязати облдержадміністрацію сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2013 року по 27 липня 2015 року, шляхом перерахування на рахунок фонду коштів в сумі 156109,66 грн. Ця сума враховує: його заробітну плату, соціальний внесок, інші податки і збори, які викладено в заяві.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно не було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з Полтавської ОДА, оскільки саме цією установою були вчинені незаконні дії та звільнено ОСОБА_6 з роботи.

Також, вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4 фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, представник якого, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог позивача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у штаті ОСОБА_4 фонду відсутня особа, наділена повноваженнями по призначенню та звільненню голови Фонду, а тому Фонд не може нести жодної відповідальності за його звільнення.

У судовому засіданні правонаступник позивача апеляційну скаргу позивача підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 фонду - свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_6 підтримав та прохав їх задовольнити.

Представник відповідача - Полтавської ОДА-апеляційні скарги не визнав та прохав їх відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення місцевого суду даним вимогам відповідає в повній мірі.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_6 працював на посаді голови ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

За розпорядженням голови Полтавської ОДА «Про звільнення ОСОБА_6І.» №503-к від 09.12.2013р. ОСОБА_6 був звільнений із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків (а.с.7).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27.04.2015р. по справі № 554/2066/14-ц за позовом ОСОБА_6 до Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_4 фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про поновлення його на роботі, визнання незаконним звільнення та скасування розпоряджень голови Полтавської обласної державної адміністрації рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2015 року скасоване та ухвалено нове рішення, відповідно до якого позов задоволено частково. Скасовано розпорядження голови Полтавсьої обласної державної адміністрації від 09 грудня 2013 року №503-к «Про звільнення ОСОБА_6І.», поновлено ОСОБА_6 на посаді голови ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.3-5).

Даним рішенням поновлено ОСОБА_6 та посаді голови ОСОБА_4 фонду, проте позивачу не був виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до розпорядження голови Полтавської ОДА «Про ОСОБА_6І.» №493-к від 28.07.2015 року скасовано розпорядження голови облдержадміністрації від 09.12.2013р. № 503-к «Про звільнення ОСОБА_6І.»; поновлено ОСОБА_6 на посаді голови ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі; доручено заступнику голови Полтавської ОДА ОСОБА_8 у тижневий термін укласти контракт з ОСОБА_6 (а.с.6).

Районним судом установлено, що вимушений прогул позивача тривав з 09.12.2013р. по 27.07.2015р. тобто 407 днів.

Згідно довідки про доходи №286 від 06.08.2015 року, виданої ОСОБА_4 фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. середньоденна зарплата ОСОБА_6 складає 281,41 грн. (а.с.8).

Аналогічний розмір середньоденної зарплати ОСОБА_6, відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995р. №100, визначено і у бухгалтерській довідці ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за підписом головного бухгалтера установи (а.с.35).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що, оскільки ОСОБА_4 фонд діє на принципах повної господарської самостійності, то саме ним має бути відшкодовано суму заробітної плати ОСОБА_6І за час вимушеного прогулу, розраховану, відповідно, за кожен день вимушеного прогулу.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника , орган, який розглядає трудовий спір , виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N100.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що, оскільки під час поновлення позивача на роботі з ним не було проведено розрахунку за час вимушеного прогулу, до стягнення з відповідача ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь позивача ОСОБА_6 підлягає саме 114533,87 грн. (281,41*407).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що, відповідно до актового запису №1483, складеного 27.11.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_6 помер 26.11.2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №311880.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року до участі у праві у якості процесуального правонаступника ОСОБА_6 залучено ОСОБА_2 (а.с.124-126).

З урахуванням наведених обставин та на підставі ст.37 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача - ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі - на користь ОСОБА_2 заробітної плати ОСОБА_6 за час вимушеного прогулу у розмірі 114533,87 грн.

Посилання в апеляційних скаргах на безпідставність стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з ОСОБА_4 фонду, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.2 Положення про ОСОБА_4 фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі засновником Фонду є Полтавська обласна державна адміністрація.

За змістом п.2.1 Фонд є юридичною особою.

Згідно п 2.2 Положення Фонд має свій самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку, необхідні штампи, бланки та інші реквізити, що необхідні для його діяльності.

Пунктом 2.3 передбачено, що Фонд діє на принципах повної господарської самостійності, несе відповідальність за її наслідки та виконання зобовязань перед засновником, бюджетом і партнерами.

У відповідності до п.6.3 Положення Фонд очолює голова Фонду, який призначається і звільняється розпорядженням голови облдержадміністрації за поданням галузевого структурного підрозділу облдержадміністрації, на яким покладено реалізацію державної політики щодо діяльності Фонду, на контрактній основі.

За змістом п.6.5.2 Голова Фонду затверджує штатний розпис, кошторис та утримання апарату, умови оплати праці та функціональні обовязки працівників.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що Полтавська ОДА наділена повноваженнями щодо звільнення та призначення голови Фонду, а вся господарська діяльність Фонду та, зокрема, кошторис та утримання апарату, умови оплати праці, відносяться до компетенції голови Фонду, та здійснюються за рахунок прибутків Фонду.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року, - залишити без змін.

Уточнити резолютивну частину рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року, виклавши другий абзац в такій редакції: «Стягнути з Полтавського ОСОБА_4 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_2, правонаступника ОСОБА_6, середній заробіток в сумі 114533,87 грн. за період вимушеного прогулу з 09 грудня 2013 р. по 27 липня 2015 року, відрахувавши з даної суми обовязкові платежі та податки».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1