У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

На обґрунтування вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що 25 жовтня 2005 року між ним та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 8 584 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2009 року. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 03 лютого 2015 року складає 66 144, 24 доларів США, тому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши банку право укладати договір купівлі-продажу від імені відповідача та наділити іншими необхідними для укладання договору повноваженнями, а також виселити відповідачів із указаної квартири.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, шляхом її продажу позивачем із наданням йому необхідних повноважень для реалізації цього майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № КІО0GА00000225, відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 8 584 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2009 року. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № КІО0GА00000225, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Cтаном на 03 лютого 2015 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість за указаним кредитним договором у сумі 66 144, 24 доларів США.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 329 доларів США. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - квартиру АДРЕСА_2, що на підставі договору дарування належить ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року змінено, виключено із резолютивної частини зазначеного рішення вказівку про звернення стягнення на предмет застави. Змінено розмір та порядок стягнення судового збору. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно із довідкою ВДВС Обухівського МРУЮ від 03 серпня 2015 року № 9791/8 станом на 03 серпня 2015 року боржником ОСОБА_2 згідно матеріалів виконавчого провадження сплачено 1 165 грн, тобто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі не погашена.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено строк (термін) виконання зобов'язання, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно зі ч. ч. 1, 2, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідачі не виконують умов указаного кредитного договору, правильно вважали, що порушені майнові права ПАТ КБ «ПриватБанк» та у зв'язку із цим дійшли обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки у вказаний спосіб.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором та відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог у цій справі, колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не приймаються, оскільки стягнення заборгованості за кредитним договором не є перешкодою

для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим кредитним договором у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Разом з тим не приймаються доводи касаційної скарги про те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки орган опіки та піклування не надавав згоди на таке звернення так, як у ньому зареєстрована малолітня дитина, оскільки така потрібна при відчуженні майна батьками або особами, які їх заміняють, якщо діти мають право на користування ним чи право власності, а не у разі звернення стягнення на заставлене майно за рішенням суду.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О.Карпенко