АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач звернулась із позовом, в якому просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі його матері - ОСОБА_2, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що перебувала у шлюбі із відповідачем з 08 серпня 2010 року по 12 лютого 2015 року, від шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою. Позивач має намір та можливість виїхати із сином під час шкільних канікул за кордон для його відпочинку, оздоровлення та розширення його світогляду, що змушує позивача звертатись до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Однак відповідач уникає зустрічі з позивачкою і намагання позивачки розшукати відповідача для надання такої згоди не дали позитивних результатів.

Відповідач проти позову заперечував. (а.с.32-34)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2016 року позов задоволено, надано дозвіл на виїзд за межі України громадянину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі його матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ОСОБА_3 шістнадцяти років. (а.с.37, 40-42)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та просив скасувати рішення районного суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. (а.с. 45-47)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити, ОСОБА_2 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.54-58)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України в супроводі матері, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували такі поведінку суду не надано, в той же час така позиція відповідача шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку та оздоровленню.

Такий висновок не може бути визнаний обґрунтованим, колегія суддів з ним не погодилась.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 534), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 1, абзацу одинадцятого пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

В порушення ст. 214 ЦПК України районний суд не з'ясував наявність, обставин, якими позивач обґрунтував свій позов щодо надання дозволу виїзду дитини за кордон, не перевірив докази на обґрунтування цього позову, зокрема щодо неможливості отримання нотаріальної згоди батька на виїзд дитини, не визначився з правовою підставою надання дозволу на неодноразові виїзди дитини без згоди батька до досягнення нею повноліття, крім визначеної ст. 4 вищевказаного Закону можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, обґрунтованих висновків щодо останніх не навів.

До суду не надано доказів за яких суд мав би можливість дійти висновку, що дитина потребує короткочасного виїзду за кордон (призначення курсу лікування за кордоном, придбання в туристичній фірмі туру на відпочинок, запрошення на виїзд дитячого гуртка, або у дитячі табори), не надано і доказів, що відповідач невмотивовано відмовив у наданні згоди на виїзд дитини за межі України.

Доказів наявності у позивачки коштів достатніх для оплати переїзду її та дитини за кордон, оплату проживання протягом певного терміну під час перебування за кордоном, та повернення до України позивачка не надала, не встановлено таких і судом апеляційної інстанції.

До суду не надано доказів позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, за яких суд мав би дійти висновку про можливість не враховувати його думку щодо питань виховання дитини. Сам по собі факт проживання дитини із матір'ю не впливає на обсяг прав батька.

Позовна заява не містить зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі.

Цих обставин позивачка ОСОБА_2 не заперечувала і в суді апеляційної інстанції та пояснила бажання отримати рішення суду яким визначити її необмежене право вивезти дитину за межі України без згоди батька, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

З огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вправі на стадії апеляційного розгляду приймати уточнення заявленого ОСОБА_2 позову, приймати і досліджувати нові докази, які не були надані до районного суду.

За таких обставин, колегія суддів визнала необґрунтованими доводи позивачки, що надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон (без зазначення терміну виїзду та повернення) відповідатиме інтересам останньої.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутній виїзд дитини за межі України до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди батька фактично надає позивачці право на виїзд з дитиною з України на інше постійне місце проживання. Таке суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Таке рішення не позбавляє позивача права заявляти вимоги про надання дозволу за рішенням суду на виїзд дитини за кордон із наведенням обґрунтування такого виїзду.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не стосуються предмету доказування по цій справі, а тому колегія суддів їх відхилила.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 314 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/8360/2016

Унікальний номер 753/19811/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Даниленко В.В.

Доповідач Левенець Б.Б.