Справа №478/1433/16-ц 30.08.2016 30.08.2016 30.08.2016
Провадження №22-ц/784/1933/16 Суддя по інстанції - Сябренко І.П.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

30 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

-представника позивачки - ОСОБА_3,

-представника відповідача - Міненко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_5 до Казанківської селищної ради Миколаївської області, треті особи, які на не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вказаний житловий будинок з 1968 року належить на праві власності ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Його дружина ОСОБА_9, яка проживала разом із ним, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживають в різних областях України, спадщину не прийняли.

Проте, 11 березня 2005 року вона сплатила ОСОБА_6 обумовлену суму коштів за житловий будинок, про що остання в цей же день видала їй розписку.

На думку позивачки, вона правомірно набула право власності на спірний житловий будинок, однак не може його належно оформити, оскільки спадкоємці не прийняли спадщину. За відсутності спадкоємців, які б прийняли спадщину, право власності переходить до територіальної громади в особі Казанківської селищної ради в порядку, передбаченому ст. 1277 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини та вимоги ст. 220, 218, 328, 1277 ЦК України просила визнати за нею право власності на житловий будинок.

Ухвалою Казанківського районного суду від 16 червня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучені ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не брали участі у справі.

Представник Казанківської селищної ради не заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка зареєстрована в АДРЕСА_2, а проживає у спірному житловому будинку АДРЕСА_1, про що зазначено у довідці виконкому Казанківської селищної ради (а.с. 5, 10, 16) .

Спірний житловий будинок № 20 належить на праві власності ОСОБА_8, 1949 року народження, на підставі свідоцтва на право власності, виданого виконкомом Казанківської селищної ради 21 жовтня 1968 року (а.с. 6), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Разом з ним в спірному житловому будинку постійно проживала та була зареєстрована на день його смерті його дружина ОСОБА_9, 1955 року народження, яка будучи спадкоємицею першої черги за законом прийняла спадщину після його смерті у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, проте прийнявши спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_8, вона не оформилася у спадкових правах.

Згідно із інформаційними довідками зі Спадкового реєстру спадкові справи після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заводилися (а.с. 28-30).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 від 26 травня 2010 року (справжність її підпису засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрусенко В.О.) до Казанківської державної нотаріальної контори про те, що вона пропустила строк на прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, і до суду з приводу продовження цього строку звертатись не буде (а.с. 14).

ОСОБА_7 також 28 жовтня 2005 року подала заяву компетентним органам (справжність її підпису засвідчено приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Черкаської області Богдановою Г.Ю.) про те, що відмовляється від належної їй частки спадкового майна після смерті матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Казанка (а.с. 15).

Рішенням виконкому Казанківської селищної ради № 56 від 28 травня 2010 року відмовлено позивачці в оформленні за нею права власності на спірний житловий будинок з посиланням на наявність правовідносин щодо спадкування (а.с.10).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачка виходила з того, що спадщина є відумерлою та перейшла у власність територіальної громади Казанківської селищної ради, інтереси якої представляє відповідач. 11 березня 2005 року вона сплатила ОСОБА_6 обумовлену суму коштів за житловий будинок, тому вважала, що правомірно набула на нього право власності (а.с. 13). Оскільки спадкоємці не прийняли спадщину, тому вона не може оформити право власності на спірний будинок.

За змістом ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом або за законом, у тому числі й у разі відмови спадкоємців від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Отже, оскільки судом рішення про визнання спадщини відумерлою не приймалось, підстави вважати, що спадщина є відумелою, а спірний житловий будинок перейшов у власність територіальної громади Казанківської селищної ради, інтереси якої представляє Казанківська селищна рада, відсутні.

За таких обставин Казанківська селищна рада не може бути належним відповідачем у справі.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі про наявність підстав для задоволення позову є необґрунтованими.

Хоча суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не посилався на вимоги ст. 1277 ЦК України, проте виходив з того, що відповідач є неналежним, тому колегія не вбачає підстав для скасування по суті вірного рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: