У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ТОВ «Кредекс фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2011 року на підставі заяви-анкети між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки та страхуванням життя позичальника № 218/3898SFPR7 (далі - Договір № 1), за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 5303,23 грн строком до 30 вересня 2013 року зі сплатою 0,0001 % річних.

Крім того, 07 грудня 2011 року на підставі заяви-анкети між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки та страхуванням життя позичальника № 407/3898SFPR7 (далі - Договір № 2), за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 5 893,17 грн строком до 07 грудня 2014 року зі сплатою 0,0001 % річних.

Позивач зазначав, що 08 травня 2015 року він набув права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю, що був укладений з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», а останнє, набуло право вимоги 08 жовтня 2012 року на підставі договору факторингу № 2 укладеного з ТОВ «ФК Бізнесфінанс», яке в свою чергу 19 червня 2012 року уклало з ПАТ «Платинум Банк» договір факторингу за яким відбулося відступлення банком права грошової вимоги за вказаними кредитними договорами.

На підставі наведеного та з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 28 серпня 2015 року за Договором № 1 у розмірі 5 617,30 грн яка складається із заборгованості за кредитом - 3 093,22 грн, інфляційних втрат - 2 346,62 грн та 3 % річних - 177,46 грн; за Договором № 2 у розмірі 6 672,80 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 4 581,17 грн, інфляційних втрат - 1 991,85 грн та 3 % річних - 99,78 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року, позов ТОВ «Кредекс фінанс» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» заборгованість за Договором № 1 у розмірі 5 617,30 грн, за Договором № 2 у розмірі 6 672,80 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала та припинила сплачувати щомісячні платежі по Договору № 1 з січня 2012 року, а по Договору № 2 з лютого 2012 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 14 липня 2015 року і заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості по щомісячним платежам за зазначеними вище договорами в межах строку позовної давності.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова