У х в а л а

27 квітня 2016 року м. Київ
Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою, яка не відповідає вимогам ст. ст. 357, 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 подав заяву з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Зі змісту заяви вбачається, що для прикладу наявності підстави подання заяви, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ОСОБА_1 посилається на постанови Верховного Суду України від 15 квітня та 7 жовтня 2008 року та постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Однак, зазначені постанови Верховного Суду України від 15 квітня та 7 жовтня 2008 року не можуть бути взяті до уваги як приклади невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки прийняті Верховним Судом України за результатами розгляду скарг за винятковими обставинами.

Також вказана постанова Пленуму Верховного Суду України не може бути взята до уваги як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки така постанова Пленуму не є постановою Верховного Суду України про перегляд судового рішення у конкретній справі.

У зв'язку з цим, заявникові згідно з п. 3 ч. 2 ст. 357 ЦПК України потрібно уточнити підставу подання заяви (п. п. 2 та (або) п. 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України), а також обґрунтувати її належним чином.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України заявниці слід надати копії постанов Верховного Суду України, якщо заява подається з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України заявникові до заяви слід додати її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а саме чотири копії.

Відповідно до ч. 2 ст. 359 ЦПК України у разі встановлення, що заяву подано без додержання вимог ст. ст. 357 та 358 цього Кодексу, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо заяву подано без додержання вимог ст. ст. 357 та 358 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки протягом установленого строку.

Керуючись ст. ст. 357-359 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень залишити без руху та надати заявникові строк до 11 травня 2016 року для усунення зазначених недоліків заяви.

Роз'яснити, що у разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали заява буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України А.Г. Ярема