Справа № 752/7316/15-ц
Провадження № 2/752/1390/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2015 року адвокат ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та визнання протиправним рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач 26.12.2014 р. подав скаргу на позивача, як на адвоката, до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, в якій звинуватив позивача у порушенні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики відносно нього як клієнта позивача.

Рішенням дисциплінарної палати комісії від 21 квітня 2015 року було відкрито за вказаною скаргою відповідача дисциплінарну справу відносно позивача і також, зокрема цим рішенням було поширено про позивача негативну та недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність, ділову репутацію, завдає моральної шкоди.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначає, що у скарзі відповідач ОСОБА_2 поширює наступну недостовірну інформацію про нього, а саме:

«Я, ОСОБА_2, з вересня 2012 року по серпень 2013 року був клієнтом адвоката ОСОБА_1.»

«За цей період я звертався до нього по різним справам»

«…про що був складений договір про надання юридично допомоги»

«він (ОСОБА_1.) робив мені юридичні документи … представляв мої інтереси при обшуку правоохоронними органами моєї стоматологічної клініки 15.05.2013 р., за що кожного разу отримував гарні гонорари за свою роботу, але ніяких документів про отримання грошей від мене він жодного разу не надавав.»

«За цей період він дізнався про мене багато приватної та делікатної інформації, яка є адвокатською таємницею»

«про судову справу № 752/857/14-ц, яку він порушив проти мене ще в січні , представляючи інтереси мого минулого партнера по бізнесу - ОСОБА_4, навіть не повідомивши мене, тим самим порушивши Закон про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076 від 05.07.2012 (ст. 4 п. 1, ст. 11 п. 1 ст. 21 п. 1, 2, 3, ст. 22 п. 1, ст. 27 п. пп. 1, ст. 28 п. 1 пп. 2, 6, 7) та Правила адвокатської етики від 07.11.2012 р. (ст. 6 п. 2, 3, ст. 7 п. 1, 2, 3, 4, ст. 8 п. 1, 2, ст. 9 п. 1, 2, 3, ст. 10 п. 3, ст. 11 п. 2, ст. 12, ст. 18 п. 4, ст. 19 п. 1, 2, ст. 20 п. 1, 2, ст. 25, ст. 27 п. 2, ст. 35, ст. 43 п. 1, п. 2.3, п. 2.4, ст. 44 п. 2, ст. 45 п. 1)»

«Тоді я усвідомив, що він вступив з ОСОБА_4 в злочину та шахрайську змову і судився зі мною, оспорюючи в суді документи, які він сам же мені й робив, та за які отримував від мене гонорари, а також надавав поради ОСОБА_4 як та які краще забрати документи, щоб я не міг ніде нічого доказати проти їх злочинних та шахрайських позовів»

«13 листопада цього року він порушив ще одну справу № 752/18941/14-ц, добре знаючи про те, що позов є шахрайським та штучно сфабрикованим, при цьому він умисно повідомив у голосіївський суд завідомо неправдиву інформацію, а також він умисно повідомив завідома неправдиву інформацію у апеляційний суд по 1-й справі»

«Вважаю, що дії ОСОБА_1 підривають авторитет та повагу до адвокатів у суспільстві …, щоб спростувати злочинні та шахрайські позови ОСОБА_1.»

Позивач вказує, що зазначена інформація є недостовірно, оскільки відповідач не був його клієнтом та між ними не було укладено договір про надання правової допомоги.

Факт поширення вказаної вище недостовірної інформації відповідачем спричинив позивачу моральну шкоду та призвело до моральних страждань, погіршення настрою позивача, його самооцінки та критичної оцінки його з боку клієнтів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, інших людей, яким було поширено про позивача вказану інформацію. Поширення інформації завдало також шкоди його діловій репутації. Крім того, порушено нормальний життєвий уклад позивача,, оскільки йому потрібно витрачати час і зусилля для захисту порушених прав. Таке порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача є підставою для відшкодування ним завданої йому моральної шкоди, яку він оцінює в 7000 грн.

За таких підстав, позивач просить спростувати недостовірну інформацію про нього, поширену ОСОБА_2 у його скарзі від 26.12.2014 р. до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, що наведена вище, а також стягнути на його користь 7 000 грн. моральної шкоди. (а.с. 101)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року провадження у даній справі закрито в частині позовних вимог адвоката ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та визнання рішення протиправним. (а.с. 124)

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, зазначивши про відсутність підстав вважати недостовірною, негативною інформацію, що була зазначена в скарзі ОСОБА_2, адресованій до дисциплінарної палати Київської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва, а звернення відповідача до Київської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва із скаргою з наміром захистити свої права, свободи чи законні інтереси - поширенням такої недостовірної інформації.

Вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 7 000 грн., на думку представника відповідача, є необґрунтованими, оскільки в позовній заяві не наведено доказів, які б підтверджували протиправність діянь відповідача, спричинення винними діями відповідача моральної шкоди позивачу та які обґрунтовували розмір моральної шкоди саме у такому розмірі.

Треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, надали письмові пояснення,, в яких просять розглянути справу без їх участі. (а.с. 116)

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2, з одного боку, та ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з іншого боку тривають судові спори з приводу різних обставин.

Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пункт 18 цієї Постанови № 1 закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У позовній заяві зазначено, що підставою звернення адвоката ОСОБА_1 із позовом до суду стало те, що він дізнався про поширення ОСОБА_2 про нього негативної та недостовірної інформації, яка, на його думку, принижує його честь, гідність, ділову репутацію, завдає моральної шкоди, і полягає у поданні ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва скарги, в якій він, на думку позивача, звинуватив його у порушенні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил етики щодо ОСОБА_2 як його клієнт, і поширює недостовірну інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для звернення ОСОБА_2 із скаргою до дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва було те, що він дізнався про надання адвокатом ОСОБА_1, який на підставі укладеного з відповідачем договору про надання юридичної допомоги, як його адвокат,у період з вересня 2012 року по серпень 2013 року, надавав йому юридичну допомогу, і за що кожного разу отримував від відповідача гонорари, правової допомоги іншим особам, інтереси яких прямо суперечать інтересам відповідача. (а.с. 9)

На виконання доручення Голови дисциплінарної палати Київської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва заступником Голови дисциплінарної палати адвокатом ОСОБА_5 було здійснено перевірку відомостей, викладених у скарзі ОСОБА_6, та складено довідку від 08.04.2015 р. За результатами перевірки було зроблено висновок про те, що в діях адвоката ОСОБА_1, які полягають в наданні допомоги та представленні інтересів колишніх партнерів по стоматологічному бізнесу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проти відповідача, присутні ознаки скоєння дисциплінарного проступку, а саме порушення статей 19, 20 Правил адвокатської етики та інших обов'язків адвоката, передбачених статтями 20, 22 та 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і, відповідно, є підстави для порушення відносно нього дисциплінарного провадження. Тому, дисциплінарною палатою Київської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва за наслідками перевірки було ухвалено рішення 21.04.2015 р. про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1, яке рішенням № VII від 21.08.2015 р. Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури визнано обґрунтованим, мотивованим та законним. (а.с. 11,

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2015 р. відмовлено в задоволенні адміністративного позову адвоката ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 21.04.2015 р. та рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.08.2015 р. (а.с. 88)

Зокрема, даним рішенням суду встановлено, що позивачем, тобто адвокатом ОСОБА_1, не заперечується факт надання правової допомоги ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та за дорученням останніх ОСОБА_2, а саме надання консультацій і роз'яснень, здійснення правового супроводу діяльності ОСОБА_2 та громадянками ОСОБА_7 про ведення бізнесу від 08.08.2012 р., договір позики, меморандуму, оренди, суборенди приміщень, спільного ведення бізнесу, про виробничу практику, про стажування), здійснення представництво інтересів ОСОБА_2 під час обшуку стоматологічної клініки 15.05.2013 р. (а.с. 90)

У подальшому, рішенням дисциплінарної палати Київської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10.12.2015 р. дисциплінарну справу, порушену щодо адвоката ОСОБА_1, закрито. (а.с. 107)

У роз'ясненнях, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

У цьому рішення зазначено, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва зі скаргою, яка була розглянута.

Зі змісту скарги вбачається, що відповідач повідомляв інформацію про порушення його прав. Зазначена інформація була предметом розгляду Комісії, яка прийняла рішення від 21.04.2015 р. про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1

Суд вважає, що метою звернення ОСОБА_2 не було приниження честі, гідності позивача, звернення спрямовувались для захисту своїх прав, які відповідач вважав порушеними.

Суд погоджується з доводами представнка відповідача про відсутність підстав вважати недостовірною, негативною інформацію, що була зазначена в скарзі ОСОБА_2, адресованій до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, а звернення відповідача до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва із скаргою з наміром захистити свої права, свободи чи законні інтереси - поширенням такої недостовірної інформації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі та гідності. Позов про відшкодування моральної шкоди може бути задоволений лише у випадку наявності порушеного права та необхідності захисту честі, гідності чи ділової репутації.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 40 Конституції України, статтями 23, 201, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, Постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: