Справа № 562/908/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2016 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, -

встановив:

В поданій до суду заяві позивачка вказує на те, що з відповідачем у них є неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 На даний час вона має намір поїхати з сином за кордон на відпочинок. Проте, реалізувати свій намір не може, так як відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Вказує на те, що виїзд сина за кордон буде відповідати його інтересам. Просить суд винести рішення, яким надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею за кордон без дозволу батька дитини до його повноліття. Також просить суд дозволити їй або її офіційному представнику без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу сина за межі України.

В судове засідання позивачка не з'явилася. В заяві поданій суду справу просить розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог, передбачених ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з позивачкою.

Позивачка має намір повезти дитину на відпочинок за кордон, оскільки він хворіє застудними та дерматологічними захворюваннями, для лікування і профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі.

На даний час відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд його неповнолітнього сина разом з позивачкою за кордон на відпочинок.

Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїздного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Суд вважає, що поїздка неповнолітнього сина позивачки на відпочинок за кордон сприятиме його фізичному, інтелектуальному та моральному розвитку.

Будь-яких обставин, які б обмежували право малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н на тимчасовий виїзд за кордон, судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає відмову відповідача в наданні згоди на тимчасовий виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н за кордон на відпочинок безпідставною та такою, що суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 88, 212, 213, 215, 218, 224 ЦПК України, на підставі ст. ст. 155, 161 СК України, ст.313 ЦК України суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття.

Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Здолбунівським районним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, на заочне рішення, може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя