Справа №481/323/16-ц 06.06.2016 06062016 06.06.2016
Провадження №22-ц/784/1362/16
Справа №481/323/16-ц
Провадження №22-ц/784/1362/16 Головуючий суду першої інстанції Уманська О.В.
Категорія 47 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1
на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області

від 25 квітня 2016 року

за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2016 року ОСОБА_1 пред`явив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що з листопада 1999 року по вересень 2000 року він працював на посаді тракториста у КПСП ім. Коцюбинського, яке в грудні 1999 року було реорганізовано у СЗАТ ім.Коцюбинського, та був його членом.

У березні 2014 року йому стало відомо, що рішенням загальних зборів вказаного підприємства від 10 січня 2000 року йому, як члену вказаного товариства, було виділено земельну частку (пай) із земель резерву колективної власності.

Однак, зазначеної земельної ділянки він не отримав, оскільки не знав про вказане рішення та заяви про її отримання не писав.

На його звернення до Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про отримання паю, він отримав відмову.

Посилаючись на те, що він має право на отримання земельної частки (паю), а також на те, що в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області відсутні вільні землі, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель запасу в межах території Новобузького району Миколаївської області.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на земельну частку (пай), однак пропустив строк позовної давності.

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.5 ЗК України від 18.12.1990 р., який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Згідно з п.п.2, 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.
Пункти 1.6, 1.11, 2.1 Рекомендацій щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням Державного комітету України по земельних ресурсах від 21.08.1998 року передбачають, що для проведення перерозподілу земель резервного фонду за рішенням органу місцевого самоврядування створюється комісія. Висновки і пропозиції комісії, розглянуті і затверджені сесією відповідного органу місцевого самоврядування, є підставою для виконання необхідних вишукувальних і проектних землевпорядних робіт. Надання у постійне користування та передача у власність громадянам земельних ділянок із земель резервного фонду здійснюється в порядку відведення у відповідності з чинним законодавством, за кошти громадян, в інтересах яких оформляються правовстановлюючі документи.
Орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів недержавного сільськогосподарського підприємства, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін приймає рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян.

З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 1994 року КПСП ім.Коцюбинського отримало державний акт на право колективної власності на землю. ОСОБА_1 не було включено до списку членів даного господарства (а.с.12).

Згідно з архівною довідкою Новобузького районного трудового архіву від 29.07.2014 року ОСОБА_1 працював у КПСП ім.Коцюбинського та СЗАТ ім.Коцюбинського з листопада 1999 року по вересень 2000 року (а.с.15).

16 листопада 2000 року ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу і направлений до військової частини. 3 травня 2002 року звільнений в запас (а.с.29).

Відповідно до протоколу №2 засідання правління СЗАТ ім.Коцюбинського від 14 березня 2000 року ОСОБА_1 у цей день було прийнято у члени товариства з зарахуванням стажу з 1 листопада 1999 року (а.с.14).

10 січня 2000 року до прийняття у члени товариства загальними зборами СЗАТ ім.Коцюбинського ОСОБА_1 виділено земельну частку (пай) із земель резерву розміром 6,46 га (а.с.13).

20 червня 2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено запис про припинення СЗАТ ім.Коцюбинського.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову через пропуск строку позовної давності є хибним.

Виходячи з вищевикладених норм законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що у позивача не виникло права на отримання земельної ділянки з резервного фонду відповідно до п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720, оскільки не було дотримано порядку отримання такої ділянки.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що не писав заяви на отримання ділянки. Рішення органу місцевого самоврядування, який мав право розпоряджатися землями резервного фонду, щодо виділення йому земельної ділянки не представив.
А отже, заявлений ОСОБА_1 позов є недоведеним.
Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову через його недоведеність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та представлені ним докази не свідчать про наявність порушень його прав.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельну частку (пай) через його недоведеність.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: