Справа № 2-366/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», ОСОБА_3, про виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що спірна квартира переоформлена на неї після смерті її матері рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів № 377 від 09.09.1991 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній заселився в спірну квартиру, де продовжив проживати після розірвання шлюбу в 2001 році.

Оскільки, відповідач на протязі тривалого часу грубо та систематично порушує зобов'язання щодо спільного проживання в одній квартирі, добровільно звільнити житлове приміщення відмовляється, позивач змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою суду від 14 липня 2015 року третю особу Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації було замінено на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва».

Ухвалою суду від 28 серпня 2015 року в якості третьої особи у справі було залучено ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» просив розгляд справи проводити за відсутності представника.

Суд, заслухавши позивача, її представників, відповідача, третю особу ОСОБА_3, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, переоформлена на позивача після смерті її матері рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів № 377 від 09.09.1991 року (том 1 а.с. 11).

Відповідно до довідки (форма № 3), виданої 02 червня 2014 року Центром обслуговування споживачів №2 (том 1 а.с. 8), власником особового рахунку даної квартири є ОСОБА_1. Крім того, вказано, що у квартирі зареєстровані ще син позивача - ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2 з 07.07.1994 року.

Також, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає у вищезазначеній квартирі, вселився туди після укладення шлюбу з позивачем. Цієї обставини ніхто з сторін не заперечував.

Після розірвання шлюбу між сторонами в 2001 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (том 1 а.с. 7), відповідач залишився проживати в спірній квартирі, веде аморальний образ життя, регулярно вживає спиртні напої, систематично порушує правила співжиття, псує жиле приміщення, що робить неможливим проживання з відповідачем в одній квартирі.

Крім того, встановлено, що позивач тривалий час здійснює сплату житлово-комунальних послуг за утримання зазначеної квартири, що підтверджується копіями квитанцій та платіжних доручень (том 1 а.с.а.с. 88-94, 161-170).

Частиною 1 статті 109 ЖК УРСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року (із змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Відповідно до вимог ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що відповідач вселився у квартиру без згоди її батьків.

Зазначеної обставини відповідач не спростував.

З даних Акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 25 липня 2014 року вбачається, що зазначеній квартирі протягом тривалого часу не виконувались ремонтні роботи, квартира знаходиться в незадовільному санітарно-технічному стані (том 1 а.с. 9).

Суд критично оцінює пояснення відповідача про те, що він з 07.07.1994 року проводить у квартирі поточні та капітальні ремонти, оскільки вони спростовуються поясненнями позивача, третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у судовому засідання про стан спірної квартири, даними акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 25 липня 2014 року та дослідженими судом фото (том 1 а.с.а.с. 145-151), а також поясненнями самого відповідача про те, що він не може робити ремонт у квартирі та немає на це коштів.

Надані відповідачем платіжні документи та договір не свідчать про те, що ним виконувався ремонт у квартирі в зазначений позивачем у позовній заяві період.

Надана відповідачем характеристика (том 1 а.с. 48) та квитанції про оплату ним житлово-комунальних послуг (том 1 а.с.а.с. 65-83) не спростовують твердження позивача про систематичне порушення відповідачем правил співжиття.

З заяв ОСОБА_2 від 21.04.2009 року (том 1 а.с. 52) та від 28.05.2009 року (том 1 а.с. 54), з якими він звертався до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що між ним та позивачем існують конфлікти з приводу користування квартирою.

З заяв ОСОБА_2 від 27.05.2014 року (том 1 а.с. 56), від 23.05.2014 року (том 1 а.с. 57) видно, що позивач не проживає у квартирі, а відповідач категорично проти її проживання із чоловіком у квартирі і сприймає їх появу як порушення його громадянських прав.

З пояснень позивача, третьої особи ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_9 у судовому зсіданні видно, що ОСОБА_3 - син позивача не може ні проживати у квартирі, ні приходити до ОСОБА_1 у гості, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, створює конфліктні ситуації, нецензурно висловлюється, веде аморальний образ життя, а тому стан квартири, який створений діями та бездіяльністю ОСОБА_2 є шкідливим та небезпечним для здоров'я його сім'ї.

Також, з інформації наданої Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 03.02.2015 року (том 1 а.с. 143) вбачається, що від ОСОБА_1 надходило два повідомлення про те, що в АДРЕСА_1 бешкетує п'яний колишній чоловік.

Крім того, з приводу неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 до Солом'янського управління поліції ГУ НП у м. Києві звертався ОСОБА_11, який є чоловіком позивача, що підтверджується довідкою інспектора відділу поліції №1 Солом'янського УПГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 01.03.2016 року (том 2 а.с. 46).

В судовому засіданні встановлено, що на звернення позивача із заявами до правоохоронних органів, з відповідачем проводилися роз'яснювальні та профілактичні бесіди.

Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що відповідач систематично порушує правила соціального співжиття та робить неможливим проживання позивача разом з ним в одній квартирі. Також, з пояснень свідків видно, що ОСОБА_2 неодноразово знаходився у квартирі в стані алкогольного сп'яніння, нецензурно лаявся, знищував та пошкоджував майно позивача та створював їй нестерпні умови для проживання їй та ОСОБА_3 у спірній квартирі, у зв'язку з чим, позивач змушена була покидати квартиру та шукати прихистку у своїх подруг разом з сином.

Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач систематично руйнує та псує жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 в м. Києві, систематично порушує правила соціалістичного співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 64, 65, 109, 116 ЖК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», ОСОБА_3, про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн