Справа№592/4682/16-ц
Провадження №2-о/592/144/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

при секретарі: Троценко Ю. Ю. ,

за участю заявниці: ОСОБА_1 ,

за участю представника заявниці за договором: адвоката ОСОБА_2 ,

за участю представника заінтересованої особи за договором: адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу як чоловіка та дружини, -

В С Т А Н О В И В :

17.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу як чоловіка та дружини, в якій вона зазначила про те, що з 1970 року вона ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Від шлюбу народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, в подальшому 12.10.1975 року її чоловік помер, у звязку з чим вона переїхала проживати до своїх батьків у село Кияниця Сумського району Сумської області. В 1976 році вона познайомилась з ОСОБА_7, який на той час працював агрономом на цукровому заводі в селі Кияниця та був неодружений. Протягом декількох місяців вони підтримували дружні стосунки. Наприкінці 1976 року вона почала працювати в м. Суми, у звязку з чим, разом з донькою, переїхала до міста та стала проживати в гуртожитку по вул. Ахтирська, 17. Але, зважаючи на взаємні почуття, враховуючи, що її доньці від першого шлюбу була необхідна батьківська любов та турбота, відтак, починаючи з 1977 року, вона та ОСОБА_7 почати проживати однією сімєю як чоловік та дружина. Оскільки ОСОБА_7 не мав власного житла в м. Суми, тому спільне життя почалося за вказаною адресою. В подальшому, у 1983 році, нею була отримана малосімейна квартира № 67 по вул. Котляревського в будинку № 2/2 м. Суми, до якої й переїхала їхня родина. Під час спільного проживання, зароблені ними грошові кошти йшли для потреб сімї, а саме: для придбання продуктів харчування, речей побутового призначення і таке інше. Всі питання щодо ведення спільного господарства, витрачання зароблених спільно грошових коштів, вирішувались ними спільно. Відносини між ними будувались на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Вони мали один до одного спільні права та обовязки, хоча шлюб між ними зареєстровано не було. Водночас, ОСОБА_7 брав участь у вихованні її доньки від першого шлюбу. В подальшому, у 1986 році, нею була отримана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, до якої вони переїхали як родина. У 1988 році донька вийшла заміж та вже разом з зятем продовжили проживати з ними. У 1989 році народилась онука Анна, якою ОСОБА_7 також опікувався та займався її вихованням. Протягом тривалого часу спільного проживання, вони спільно відзначали сімейні свята, відвідували сімейні свята знайомих, родичів, разом планували та проводили відпуски і таке інше. ОСОБА_7 познайомив її, як дружину зі своєю родиною, до якої вони неодноразово навідувались у гості до Полтавської області. У 1995 році, ОСОБА_7 отримав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, до якої, після проведення ремонту вона разом з ним переїхали проживати. Протягом усього часу спільного проживання вони разом вирішували всі побутові проблеми, дбали один про одного. Факт проживання однією сімєю підтверджується великою кількістю сімейних фотознімків, відеозаписів. ОСОБА_7 мав цілу низку хвороб, які потребували постійного лікування (гіпертонія, цукровий діабет і таке інше) . Протягом тривалого часу він лікувався майже у всіх лікувальних установах м. Суми. Деякий час ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в спеціалізованих інститутах міст Харкова та Києва. Весь цей час вона знаходилась біля нього, готувала їжу, доглядала його. Однак, 18.01.2016 року ОСОБА_7 помер. Нею здійснювались витрати на ритуальні послуги, а також на перевезення тіла покійного для поховання на його батьківщину в село Удовиченки Зінківського району Полтавської області. Після його смерті відкрилась спадщина. Рідною сестрою ОСОБА_7 є ОСОБА_4, на яку померлим було складено заповіт. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка) . ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, тому має право на обовязкову частку у спадщині. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Ст. 3 СК України зазначається, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживали. У звязку з вищевикладеним, керуючись ст. 234, 256, 257 ЦПК України вона просила: 1. Прийняти заяву до розгляду та відкрити провадження в даній справі. 2. Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_7, який помер 18.01.2016 року, та ОСОБА_1 як чоловіка і дружини без шлюбу з 1977 року по день смерті. 3. Визнати ОСОБА_1 такою, що має право на обовязкову частку у спадщині після померлого 18.01.2016 року ОСОБА_7 (вхідний № 17182/16 від 17.05.2016 року) (а. с. 3 5) .

У відкритому судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник за договором адвокат ОСОБА_2 заяву підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Вони просили суд: 1. Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_7, який помер 18.01.2016 року, та ОСОБА_1 як чоловіка і дружини без шлюбу з 1977 року по день смерті. 2. Визнати ОСОБА_1 такою, що має право на обовязкову частку у спадщині після померлого 18.01.2016 року ОСОБА_7.

У відкритому судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_4 за договором адвокат ОСОБА_3 вимоги, викладені в заяві, не визнав. Він пояснив суду, що в даному випадку вбачається спір про право, а тому він просив залишити заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу як чоловіка та дружини, без розгляду.

Вислухавши пояснення заявниці ОСОБА_1, пояснення її представника за договором адвоката ОСОБА_2, пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_4 за договором адвоката ОСОБА_3, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Із прийняттям СК України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі.

За правилами ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі суд може встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сімєю, термін спільного проживання (не менше пяти років) ; мета встановлення факту (спадкування за законом тощо) , крім того, важливою складовою є відсутність спору про право.

Судовим розглядом було встановлено, що заявниця ОСОБА_1 у 1976 році познайомилась з ОСОБА_7, який був неодружений. Протягом декількох місяців вони підтримували дружні стосунки. Починаючи з 1977 року вона та ОСОБА_7 почали проживати однією сімєю як чоловік та дружина. Під час спільного проживання, зароблені ними грошові кошти йшли для потреб сімї, а саме: для придбання продуктів харчування, речей побутового призначення і таке інше. Всі питання щодо ведення спільного господарства, витрачання зароблених спільно грошових коштів, вирішувались ними спільно. Відносини між ними будувались на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Вони мали один до одного спільні права та обовязки, хоча шлюб між ними зареєстровано не було. Водночас, ОСОБА_7 брав участь у вихованні її доньки від першого шлюбу. Протягом тривалого часу спільного проживання, вони спільно відзначали сімейні свята, відвідували сімейні свята знайомих, родичів, разом планували та проводили відпуски і таке інше. ОСОБА_7 познайомив її, як дружину зі своєю родиною, до якої вони неодноразово навідувались у гості до Полтавської області. Протягом усього часу спільного проживання вони разом вирішували всі побутові проблеми, дбали один про одного. Дані обставини повністю підтверджуються належними доказами, а саме: сімейним фотознімками (а. с. 19 30, 40) , відеозаписом (а. с. 18) , листами (а. с. 31, 32, 39) , листівками-привітаннями (33, 34) . На спростування даних обставин представником заінтересованої особи ОСОБА_4 за договором адвокатом ОСОБА_3 не було надано жодного доказу.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживала як чоловік та жінка однією сімєю, не перебували у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, відтак суд дійшов до висновку про те, що заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу як чоловіка та дружини, слід задовольнити частково, а саме: слід встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_7, який помер 18.01.2016 року, та ОСОБА_1, як чоловіка та дружини без шлюбу з 1977 року по день смерті.

Заяву в частині визнання ОСОБА_1 такою, що має право на обовязкову частку у спадщині після померлого 18.01.2016 року ОСОБА_7, слід залишити без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу як чоловіка та дружини, задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_7, який помер 18.01.2016 року, та ОСОБА_1, як чоловіка та дружини без шлюбу з 1977 року по день смерті.

Заяву в частині визнання ОСОБА_1 такою, що має право на обовязкову частку у спадщині після померлого 18.01.2016 року ОСОБА_7, слід залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков