Справа №489/1125/15-ц 14.06.2016 14.06.2016 14.06.2016
Провадження №22-ц/784/1339/16
Головуючий в суді першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в суді апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: заявниці ОСОБА_3, представника відділу ДВС ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

державного виконавця Ленінського відділу державної

виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2016 року за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки майна,

в с т а н о в и л а :

29 березня 2016 р. ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Відділ ДВС).

В своїй скарзі заявниця зазначала, що в провадженні Відділу ДВС знаходиться виконавче провадження № 50116352 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/1119/15, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 12 січня 2016 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_5 80 115 грн. 20 коп. та 3 443 грн. 95 коп. судових витрат.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа та встановлено строк для добровільного виконання рішення, який становить сім днів з моменту винесення даної постанови. Проте, вказану постанову вона отримала з запізненням та в подальшому захворіла з 17 лютого 2016 року, що позбавило її можливості на добровільне виконання зазначеної постанови. 03 березня 2016 року вона добровільно здійснила сплату 83 559 грн. 15 коп. на рахунок відділу ДВС та вважала, що добровільно виконала рішення суду у строки, встановлені законом. Між тим, 04 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з неї суми виконавчого збору в розмірі 8 355 грн. 91 коп. Вважає, що вказана постанова винесена в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, 25 березня 2016 року та 28 березня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС її представнику було неодноразово відмовлено в ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження.

Посилаючись на вищезазначене та порушення вимог ст. ст. 12, 25, 27, 28, 31, 82 Закону України «Про виконавче провадження», заявниця просила поновити їй строк для звернення до суду з даною скаргою; скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 04 березня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 8 355 грн. 91 коп., винесену в межах виконавчого провадження № 50116352, та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_7 та начальника відділу ДВС ОСОБА_8 щодо відмови її представнику ОСОБА_9 в наданні 25 березня 2016 року та 28 березня 2016 року для ознайомлення матеріалів виконавчих проваджень № 51116352 та № 50431093.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 04 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 8 355 грн. 91 коп. Визнано неправомірною діяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в частині відмови в наданні для ознайомлення представнику ОСОБА_3 матеріалів виконавчих проваджень № 51116352 та № 50431093.

В апеляційній скарзі державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відділу ДВС, заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості ? частки автомобілю Volkswagen Transporter, 2000 року випуску в розмірі 80 115 грн. 20 коп., а також судові витрати в розмірі 3443 грн. 95 коп.

12 січня 2016 року на виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист № 2/489/1119/15.

10 лютого 2016 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50116352 з виконання виконавчого листа № 2/489/1119/15, виданого 12 січня 2016 року

При цьому відповідно до п. 2 цієї постанови боржнику ОСОБА_3 надано строк для добровільного виконання рішення суду - сім днів з моменту винесення постанови про відкриття провадження.

Вказану постанову було отримано боржником особисто 15 лютого 2016 року.

У визначений державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду строк ОСОБА_3 рішення не виконала.

Постановою державного виконавця Плеханової А.Ю. від 23 лютого 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 83 559 грн. 15 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна боржника.

03 березня 2016 року ОСОБА_3 було перераховано на рахунок Відділу ДВС 83 559 грн.

04 березня 2016 року державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_6 винесено постанови: про стягнення з боржника ОСОБА_3 8 355 грн. 91 коп. виконавчого збору; 100 грн. витрат на проведення виконавчих дій; про закінчення виконавчого провадження № 50116352 у звязку з фактичним виконання боржником рішення суду та виділення в окреме провадження постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

12 березня 2016 року державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_7 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 8355 грн. 91 коп.

Задовольняючи скаргу, суд вважав, що дії державного виконавця зі стягнення виконавчого збору є неправомірними, оскільки боржник попередила державного виконавця про наявність коштів та наміри виконати рішення суду добровільно та неможливість виконати його раніше через хворобу.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитись.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненедання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Тобто сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а держаним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанови від 06 липня 2015 р. у справі № 6-785цс15, яка є обовязковою для засування судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Як встановлено судом, постанова державного виконавця Відділу ДВС про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору винесена після здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - винесення постанови про накладення арешту на майно боржника від 04 березня 2016 року. Окрім того, боржником було виконано вимоги постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо сплати боргу у повному обсязі лише 03 березня 2016 року, тобто також після вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Згідно ч. 6 ст. 28 «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обовязок перевіряти виконання виконавчого документа після закінчення строку для самостійного виконання, оскільки відповідно до ст. 12 Закону обов'язок повідомляти протягом 3-х робочих днів про повне або часткове виконання виконавчого документу покладено на сторони.

Враховуючи наведене, а саме, що боржником виконання рішення суду проведено поза межами наданого їй строку для його добровільного виконання та після вчинення державним виконавцем передбачених законом дій з примусового виконання рішення суду, дії державного виконавця щодо вирішення питання про стягнення виконавчого збору ґрунтувалися на положеннях Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд безпідставно дійшов висновку про скасування постанови державного виконавця від 04 березня 2016 року про стягнення виконавчого збору.

Помилково суд погодився з посиланнями заявника на надіслання нею повідомлення державному виконавцю повідомлення про наміри виконати рішення суду добровільно (а.с. 98).

Заява надійшла до Відділу ДВС 29 лютого 2016 року, тобто після як закінчення строку, визначеного для добровільного виконання рішення суду, так і після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, тобто вчинення дій, направлених на примусове виконання рішення суду, а тому у державного виконавця вже не було підстав для надання нового строку для добровільного виконання рішення суду і були усі передбачені законом підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд також вважав, що є підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу ДВС в частині несвоєчасного надання можливості для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представникові боржника ОСОБА_3

В силу ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (зі змінами) (п.п. 2.12,2.12.1) визначено, що сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження можуть знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у відповідному органі Державної виконавчої служби у спеціально визначений для прийому громадян час і в тому обсязі, в якому вони бажають, за усним клопотанням до державного виконавця.

За бажанням сторони виконавчого провадження ( її представника) або прокурора як учасника виконавчого провадження ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в іншій час виконавче провадження надається їм для ознайомлення на підставі письмової заяви, в якій зазначається бажана дата та час ознайомлення, за резолюцією начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_3 подавались заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 25 березня 2016 р.(а.с. 101-105).

У звязку з тим, що такі звернення надійшли не у визначений для ознайомлення у Відділі ДВС день, яким є середа, представникові боржника надавались відповіді (а.с. 144-145), в яких пропонувалось або з'явитися у визначений для ознайомлення день або надати відповідну письмову заяву з резолюцією начальника Відділу ДВС, чого представником боржника не було виконано.

Також ОСОБА_3 не надано доказів, що у звязку з неможливістю ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження саме 25 березня 2016 р. було порушено її права.

За такого скарга ОСОБА_3 в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо надання для ознайомлення з виконавчим провадженням є необґрунтованою, висновок суду про задоволення скарги в цій частині помилковим.

З урахуванням викладеного та положень п. 2 ст. 312 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївської міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_10