Справа № 232/5116/12 Провадження № 22-ц/772/2831/2016Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О. ,Оніщук В.В.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного комерційного банку «Східно - Європейський банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчому листі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося в суд із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі у справі № 232/5116/12.

Посилається на те, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2013 року на користь Акціонерного комерційного банку «Східно - Європейський банк» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 174/2006 від 18 грудня 2006 року у сумі 37 979,93 грн., до складу якої входить непогашений кредит в сумі 3 221,07 дол. США, що станом на 16 листопада 2012 року в еквіваленті на національну валюту становило 25 746,01 грн, відсотки за користування кредитними коштами - в розмірі 754,10 дол. США, що станом на 16 листопада 2012 року еквівалентно 6 027,52 грн., комісія 5 067,64 грн., неустойка 1 138,76 грн., а також судовий збір у розмірі 379,80 грн.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

Посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14 від 25 квітня 2014 року, укладеного між ТОВ «Брокінвестгруп» (первісний кредитор), яке діє від імені АКБ «Східно - Європейський банк» на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 13 грудня 2013 року, та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (новий кредитор), первісний кредитор відступив за плату, а новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором № 174/2006 від 18 грудня 2006 року, а також відповідно до договору забезпечення, відтак ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора відносно боржника ОСОБА_2.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача в справі за позовом АКБ «Східно - Європейський банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, а саме: стягувача АКБ «Східно - Європейський банк» замінено на стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник відповідача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції від 04 серпня 2016 року скасувати та постановити нову, якою відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» у задоволенні заяви про заміну стягувача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити.

Представник позивача у справі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» - Селезньов М.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про заміну стягувача, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення осіб (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Також суд першої інстанції вважає, що норма ст. 378 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд звернув увагу на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини та правильно застосувавши норми процесуального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача у даній справі.

Посилання апелянта на неправильне застосування норм процесуального права при вирішені питання про заміну стягувача у виконавчому листі, є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам закону та матеріалам справи.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-УІ).

Установлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2013 року на користь Акціонерного комерційного банку «Східно - Європейський банк» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 174/2006 від 18 грудня 2006 року у сумі 37 979,93 грн. та 379,80 грн. судових витрат.

На виконання судового рішення видано виконавчий лист.

Відповідно до договору про передавання в управління непроданих активів від 13 грудня 2013 року ТОВ «Брокінвестгруп» отримало в управління непродані активи АКБ «Східно - Європейський банк».

Пунктом «б» ст. 2.4. договору передбачено право процесуального правонаступництва ТОВ «Брокінвестгруп» у справах, однією із сторін яких є АКБ «Східно - Європейський банк».

Відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14 від 25 квітня 2014 року ТОВ «Брокінвестгруп» (яке діє від імені АКБ «Східно - Європейський банк») відступив плату, а новий кредитор - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги, належне первісному кредитору, відповідно до контракту, укладеного між АКБ «Східно - Європейський банк» та боржником, а також відповідно до договору забезпечення.

У серпні 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало заяву про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) (том 1 а. с. 203-204).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2014 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишено без задоволення (том 1 а. с. 223).

В березні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» знову звернулося в суд з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі № 232/5116/12, мотивуючи її тим, що у зобов'язанні за кредитним договором № 174/2006 від 18 грудня 2006 року змінився кредитор (том 2 а. с. 1-3).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено (том 2 а.с. 61-62).

В подальшому ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 червня 2015 року зазначену ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області скасовано, у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовлено (том 2 а .с. 109-110).

У липні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» знову звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі № 232/5116/12, посилаючись на інші підстави (том 2 а. с. 115-116).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задоволено, замінено стягувача АКБ «Східно -Європейський банк» на стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі за позовом АКБ «Східно - Європейський банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв'язку з переходом прав кредитора відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14 від 25 квітня 2014 року (том 3 а.с. 10-11).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за договорами застави, яке підтверджено документально.

Частиною 1 статті 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва (так само як і внаслідок виконання зобов'язання за боржника поручителем, майновим поручителем, або іншою третьою особою) буде пряма вказівка акта цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України), а також настання певних обставин, які мають юридичне значення.

Суд приймає до увагу і правовий висновок, зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року №6-122цс13, згідно з яким в порядку ст. 378 ЦПК України із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні вправі звертатися не тільки сторона у даному виконавчому провадженні, а й особа, яка є правонаступником сторони.

Таким чином, судова колегія переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, правильно витлумачив вищезазначені положення закону та дійшов вірного висновку про те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 303, 304, 307, 312, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом: