22-ц/775/312/2016(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Пономарьов О.П.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Лоленко А.В., Попової С.А.,

з участю секретаря Зал Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк», в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої Ірини Володимирівни, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрбізнесбанк» (далі ПАТ «Укрбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2011 року. Позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка, станом на 30 липня 2015 року, склала 15 075,31 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредитному ліміту/овердрафту - 8 329,19 грн., сума заборгованості за процентами по кредитному ліміту/ овердрафту - 6 746,12 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрбізнесбанк» задоволені. Стягнуто на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 68352 від 19 липня 2011 року в сумі 15075 гривень 31 копійку. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1 278 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на сплив строку позовної давності та недоведеність вимог банку.

Представник ПАТ «Укрбізнесбанк» просив розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який підтримав скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2011 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № 68352 про відкриття карткового рахунку, надання кредиту і обслуговування платіжної кредитної картки фізичної особи № 68352. Відповідно до кредитного договору позивач відкриває клієнту картковий рахунок, видає платіжну кредитну картку, надає клієнту короткостроковий кредит, який видається у разі перевищення суми операцій над сумою залишку по рахунку, шляхом встановлення ліміту кредитування (овердрафт). ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання по поверненню кредиту та оплаті процентів за користування грошовими коштами.

Відповідач свої зобов'язання по погашенню кредиту належним чином не виконувала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка, станом на 30 липня 2015 року, складає - 15075 гривень 31 копійка, з яких: сума простроченої заборгованості по кредитному ліміту/овердрафту - 8 329 гривень 19 копійок; сума заборгованості за процентами по кредитному ліміту/овердрафту - 6 746 гривень 12 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрбізнесбанк» про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови договору щодо його виконання і що строк позовної давності за вимогами банку не сплив, оскільки ОСОБА_3 приймала заходи по погашенню заборгованості після збігу трирічного строку з дня закінчення договору, що вказує на визнання нею боргу та переривання строку позовної давності.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Зі справи вбачається, що відповідно до розділу І кредитного договору кредит (овердрафт) надавався в розмірі 5 000 грн. на строк з 29 липня 2011 року до 28 липня 2012 року зі сплатою 36% річних.

В подальшому, між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 68352, згідно якої сторони дійшли згоди про збільшення допустимого розміру овердрафту до 10 000 гривень з 28 грудня 2011 року, про що свідчить баланс боржника, представлений банком (а.с.51).

На виконання умов договору ОСОБА_3 періодично проводила погашення боргових зобов'язань, що підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта від 16 листопада 2015 року, з якої вбачається заборгованість за кредитом та процентами станом на 30 липня 2015 року (а.с.47-50) та особисто представленими відповідачем квитанціями та платіжними дорученнями по оплаті за кредит на загальну суму 11 000 грн., з останньою оплатою 17 грудня 2014 року (а.с.34-38).

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрбізнесбанк» і стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2011 року, оскільки строк позовної давності за вимогами банку не сплинув, а розмір заборгованості підтверджується представленим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростовано.

Заперечуючи проти ухваленого рішення про стягнення заборгованості, ОСОБА_3 посилалася на те, що банк не надав доказів того, що овердрафт було збільшено до 10 000 грн., що банк не представив оригінал додаткової угоди, позбавляючи її можливості спростувати її підпис на цій додатковій угоді, що вказана угода не містить підпису посадової особи ПАТ «Укрбізнесбанк».

Ці доводи є непереконливими.

Відповідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Як вбачається зі справи, ні підтвердження своїх вимог ПАТ «Укрбізнесбанк» дійсно надав копію додаткової угоди до кредитного договору, посилаючись на те, що відповідачу було відомо про збільшення овердрафту до 10 000 грн. Поважність відсутності оригіналу документа банк підтвердив відповідними письмовими доказами і, зокрема, зверненням до правоохоронних органів щодо захвату приміщення та документів банку під час протиправних дій в м.Донецьку (а.с.53-54).

Посилання відповідача на те, що оригінал документу повинен знаходитися у м.Маріуполі не відповідає матеріалам справи, оскільки з додаткової угоди вбачається, що місцем знаходження юридичної особи є м.Донецьк.

В свою чергу відповідач не надала будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача про розмір коштів на її кредитній картці з лімітом 10 000 грн. Більш того, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_3 № /1116 за період з 19 липня 2011 року до 16 листопада 2015 року, відповідач протягом 2013-2014 років систематично користувалася кредитними коштами та неодноразово проводила погашення кредиту в розмірі від 2000 грн. до 4000 грн. (а.с.47-50).

Крім того, зі справи видно, що відповідач також не надала суду оригінал додаткової угоди та не представила інших доказів, які б спростували її підпис на цій угоді. Оскільки спір виник з приводу невиконання ОСОБА_3 за договором, відсутність підпису посадової особи ПАТ «Укрбізнесбанк» на додатковій угоді, копія якої зберігалася у документах банку, правового значення в даному випадку не має.

В свою чергу, ОСОБА_3 не навела поважних причин, з яких вона не представила суду додаткову угоду, яку фактично не заперечує.

Доводи відповідача про те, що розмір позовних вимог ПАТ «Укрбізнесбанк» не обґрунтований належним чином та не доведений, є безпідставними.

Як вбачається з позовної заяви банку, позивач виклав свої вимоги і зазначив, що заборгованість ОСОБА_3 становить на 30 липня 2015 року 15 075,31 грн. і складається з суми простроченої заборгованості по кредитному ліміту/овердрафту - 8 329, 19 грн., заборгованості за процентами по кредитному ліміту/овердрафту - 6 746,12 грн. На підтвердження заборгованості надана виписка по рахунку, з якої вбачається рух коштів - нарахування комісії та процентів, погашення кредитної заборгованості та процентів по кредиту, зняття відповідачем готівки тощо. Вказані банком суми погашення кредиту повністю відображені в рахунку та співпадають з представленими ОСОБА_3 квитанціями та платіжними дорученнями (а.с.34-38). Наприклад, 30 липня 2014 року погашено кредит на суму 300 грн.(а.с. 36), що знайшло своє відображення в розрахунку банку по операції від 30 липня 2014 року(а.с.49). Тому, доводи відповідача, що банк ухилявся від надання виписки по рахунку та з представленого не вбачається руху коштів внесених відповідачем не відповідає обставинам справи.

Наголошуючи проти скасування судового рішення ОСОБА_3 зазначає, що відносно заявлених вимог банку сплив строк позовної давності.

Однак, ці доводи колегія суддів вважає неспроможними, враховуючи наступні положення матеріального закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Зі справи вбачається, що договір укладався між сторонами 19 липня 2011 року, але відповідач ОСОБА_3, своїми діями підтвердила, що вона визнавала борг перед банком і після закінчення передбаченого додатковою угодою строку - 28 липня 2012 року, погашала заборгованість перед ПАТ «Укрбізнесбанк» до грудня 2014 року про що свідчать представлені нею квитанції та розрахунок загальної суми погашення - 11 000 грн.

Стаття 264 ЦК України передбачає підстави для переривання перебігу позовної давності і, зокрема, норма частини 1 встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку.

Отже, саме добровільне внесення відповідачем коштів на рахунок банку, відкритий на ім'я ОСОБА_3, свідчить про визнання нею боргу, а тому, цими діями було перервано строк позовної давності і це дало підстави банку звернутися до суду 10 серпня 2015 року.

Наведений судом першої інстанції аналіз правовідносин між сторонами, в цій частині, є правильним та переконливим і свідчить, що строки позовної давності не пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що рішення прийнято з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права є безпідставними, оскільки які саме порушення допущені судом, у скарзі не вказано.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що ліміт її зобов'язань перед банком не був збільшений до 10 000 грн. додатковою угодою, однак, ці посилання не узгоджуються з представленими матеріалами справи - балансом рахунків за договором та виконанням ОСОБА_3 зобов'язань на суму, яка перевищує первинний ліміт овердрафту на 5 000 грн.

Перевіряючи судове рішення в апеляційному порядку та викладаючи свої міркування, колегія враховує положення, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини (справа "Серявін та інші проти України") від 10 травня 2011 року, в якій вказано «Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29)». Тому, додаткові аргументи на доводи скарги ОСОБА_3 не наводяться, оскільки ці обставини були предметом дослідження суду першої інстанції і з ними висновками апеляційний суд погоджується.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до вимог ст.ст.10,60,212,213 ЦПК України, правильно застосував норми матеріального права, а тому, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування судового рішення з відмовою ПАТ «Укрбізнесбанк» у позові немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді : А.В.Лоленко

С.А.Попова