УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення депозитного вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи, просила стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості по депозитному вкладу за договором від 29 квітня 2013 року з урахуванням відсотків по депозиту в розмірі 18 672,88 доларів США, та суму заборгованості по депозитному вкладу за договором від 08 січня 2014 року з урахуванням відсотків за депозитом та індексу інфляції в розмірі 43366,60 грн.

Позов мотивовано тим, що за умовами договору банківського вкладу від 29 квітня 2013 року, укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок банку 12291 дол. США, на умовах, визначених договором, строком до 29 травня 2013 року. Даний вклад 08 січня 2014 року було доповнено нею на суму 3935 дол. США, доказом чого є квитанції та довідка ПАТ КБ «ПриватБанк». За умовами договору банківського вкладу від 08 січня 2014 року, укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок банку 25000 грн, на умовах, визначених договором, строком до 08 квітня 2014 року. Оскільки внесені позивачем грошові кошти на вимогу останньої у визначені договорами стрки в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, звернулась з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму заборгованості по депозитному вкладу за договором від 29 квітня 2013 року з урахуванням відсотків по депозиту в розмірі 18121,14 доларів США, та суму заборгованості по депозитному вкладу за договором від 08 січня 2014 року з урахуванням відсотків за депозитом та індексу інфляції в розмірі 42 531,63 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року рішення районного суду змінено. Зменшено розмір стягнутих з відповідача на користь ОСОБА_4: суми заборгованості по депозитному вкладу по договору від 29 квітня 2013 року з урахуванням відсотків по депозиту з 18121,14 доларів США до 13767,94 доларів США та зменшено суму заборгованості по депозитному вкладу по договору від 08 січня 2014 року з урахуванням відсотків за депозитом та індексу інфляції з 42 531,63 грн до 42 065,47 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування, при цьому змінив його в частині розміру стягнутих коштів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами у справі існують договірні зобов'язання, які випливають з договорів банківських вкладів від 29 квітня 2013 року тавід 08 січня 2014 року, згідно яких, ОСОБА_4 внесла на депозитні рахунки банку кошти, на умовах, визначених договором. Факт внесення ОСОБА_4 коштів в сумі 12 291 доларів США підтверджується наявним в матеріалах справи договоромвід 29 квітня 2013 року та квитанцією №17 про внесення на рахунок зазначеної суми. Внесення ОСОБА_4 вкладу в сумі 25 000 грн, підтверджується безпосередньо договором від 08 січня 2014 року, а також квитанцією про внесення на рахунок даної суми.

По закінченню строку дії договорів, ОСОБА_4 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення банківських вкладів та сплати процентів, чим засвідчила свій намір припинити дію договорів, що підтверджується листами позивачки на ім'я Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема від 14 липня 2014 року та 21 жовтня 2014 року.

Згідно листіввідповідей ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 серпня 2014 року, 28 жовтня 2014 року та 26 березня 2015 року, представником банку розглянуто питання щодо повернення вкладів ОСОБА_4, було запропоновано можливість реструктуризації вкладів позивача та запевнення у вирішенні питання щодо повернення вкладів.

Місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки внесені позивачем грошові кошти на її вимогу у визначений договором строк не повернуто, відповідно до статей 525, 526, 1058, 1060 ЦК України, остання має право на отримання суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів за весь час користування депозитними коштами.

Доводи відповідача про те, що депозитний договір було укладено на території АР Крим, яку на даний час анексовано Російською Федерацією; майно відповідача в АР Крим відійшло до фонду гарантування вкладів в Російській Федерації; НБУ зупинив роботу банків в АР Крим, з цих підстав відповідач не вважає за необхідне повертати спірний депозит. Обґрунтовано не взято апеляційним судом до уваги, оскільки відповідальність за виконання умов договору несе юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк» незалежно від того, що місцем його укладення є Автономна Республіка Крим.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи, викладені в касаційній скарзі аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та були відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року, у незмінній частині, рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.С. Ткачук
І.М. Фаловська