РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/4146/15-ц

Провадження № 2/700/22/16

10 червня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі: головуючого-судді: Пічкур С.Д., за участю секретарів: Сіденко Н.П., Мельніченко Н.І., позивача: ОСОБА_1, представника третьої особи: ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, Реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції, ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог: Лисянської районної ради Черкаської області, про скасування рішення сільської ради та державної реєстрації права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Хижинської сільської ради від 18 грудня 2007 року «Про оформлення права власності на приміщення свинарників по вул. Миру б. 73, 74, 75, корівників б. 76, 77, кузні по провул. Механізаторів, б. 8, котельні по провул. Механізаторів б. 8, штучника по вул. Миру, б. 27 за ОСОБА_3». Реєстраційній службі Лисянського районного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на вказані приміщення за ОСОБА_3.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що у відповідності до розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 12 січня 2007 року №04 був затверджений проект відведення земельної ділянки площею 92,4457 га. приватному підприємцю ОСОБА_1 09 серпня 2007 року згідно протоколу засідання конкурсної комісії райдержадміністрації виділено земельну ділянку площею 100 га. ОСОБА_1 для створення фермерського господарства, в тому числі бувша територія тракторної бригади під господарський двір площею 2,1988 га. Позивачем була виготовлена технічна документація на земельну ділянку, в тому числі і на територію колишньої тракторної бригади. Під час виготовлення технічної документації було встановлено, що на приміщення, які були придбані громадянином ОСОБА_3 в якості будматеріалів видано свідоцтво про право власності на підставі рішення Хижинської сільської ради №43 від 18 грудня 2007 року, яке просить скасувати.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та пояснив, що райдержадміністрацією не надано в оренду земельну ділянку, а районною радою не затверджено грошову оцінку земельної ділянки в звязку з тим, що на ній розміщені обєкти нерухомого майна, які належать ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності внаслідок зловживань колишнього керівництва сільської ради. Він придбав у СТОВ «Хижинське» лише будівельні матеріали як приватний підприємець, а рішення на нього видали про право власності як на фізичну особу і сільська рада не мала права та повноважень виносити таке рішення, а в свідоцтві безпідставно вказано тип будівлі як комплекс. По цій причині він не отримав в оренду земельну ділянку, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних заперечили посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, позивач не набув права власності чи користування земельною ділянкою, а рішення сільської ради прийнято законно і обґрунтовано.

Представник Лисянської районної ради в судовому засіданні пояснила, що позивач неодноразово вже звертався до суду з цього приводу і просить суд постановити законне і справедливе рішення.

Представники сільської ради та Реєстраційної служби в судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника сільської ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Рішенням Виконавчого комітету Хижинської сільської ради №42 від 18 грудня 2007 року «Про оформлення права власності на приміщення свинарників, приміщення кузні, корівника, приміщення котельні, штучника» вирішено, оформити право власності на приміщення свинарників по вул. Миру буд. 73, 74, 75, корівника по вул. Миру буд. 76, 77, кузні по пров. Механізаторів, буд. 7, котельні по пров. Механізаторів буд. 8, штучника по вул. Миру, буд. 76 за ОСОБА_3.

Доручено Звенигородському виробничому підрозділу обєднаного бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності на комплекс будівель та споруд по вул. Миру буд. 73, 74, 75, 76, 77, пров. Механізаторів, буд. 7, 8, село Рижинці Лисянського району, Черкаської області.

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Виконавчий комітет Хижинської сільської ради та Хижинська сільська рада є окремими юридичними особами.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 33 ЦПК України, належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Згідно положень ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З аналізу наведеної статті вбачається, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив саме позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тієї особи, яка відповідати за позовом не повинна, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є належним відповідачем.

У ст. 80 ЦК України зазначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем і відповідачем у суді.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред'явити позов до належного відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовом до Хижинської сільської ради, а належним відповідачем є Виконавчий комітет Хижинської сільської ради, який прийняв оскаржуване рішення, тому даний позов до неналежного відповідача не може бути задоволений. Сам позивач в судовому засіданні жодних клопотань про заміну на належного відповідача не подавав.

Згідно договору оренди землі від 12 січня 2007 року, ПП ОСОБА_1 отримав в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Хижинської сільської ради Лисянського району, Черкаської області, загальною площею 92,4457 га. терміном на 49 років. Договір оренди зареєстрований в Лисянському РВ ЧРФ «Центру державного земельного кадастру» 23 травня 2007 року №63.

Згідно Розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 11 грудня 2006 року №399, надано в оренду ПП Цимбалу ОСОБА_5 земельну ділянку господарських дворів загальною площею 16,1 га. під господарський двір (крім ділянок під господарськими приміщеннями та підїздами до приміщень) терміном на 49 років з орендною платою 1,5 відсотка від вартості землі по Хижинській сільській раді.

Разом з тим, Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації №501 від 19 грудня 2007 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 100,00138 га., з них 2,2104 га. територія тракторної бригади під господарський двір.

Проте, позивачем не надано суду жодного правовстановлюючого документа, на право власності або право користування земельними ділянками під будівлями свинарників по вул. Миру буд. 73, 74, 75, корівника по вул. Миру буд. 76, 77, кузні по пров. Механізаторів, буд. 7, котельні по пров. Механізаторів буд. 8, штучника по вул. Миру, буд. 76, що рахуються на праві власності за ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо порушення його прав на земельну ділянку з боку відповідача ОСОБА_3, як власника певних будівель і споруд.

З матеріалів справи вбачається, що Лисянська районна державна адміністрація в час коли мала повноваження на розпорядження земельними ділянками за межами населених пунктів, не надала в оренду земельну ділянку під господарськими дворами позивачу. Отже, саме між Лисянською районною державною адміністрацією та позивачем виникли відповідні правовідносини щодо права позивача на отримання відповідної земельної ділянки в оренду. Таким чином, позивач не позбавлений права у встановленому законом порядку подати відповідний позов до державного органу, який вправі розпоряджатися земельними ділянками за межами населеного пункту, уразі якщо вважає, що діями чи бездіяльністю цього органу порушуються його права.

Щодо позовних вимог до Реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції, суд теж відмічає, що такої юридичної особи не існує, а клопотань про заміну на належного відповідача відповідний орган, який проводить державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, позивач теж суду не подавав.

Відносно клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, суд відмічає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за їх безпідставністю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, Реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції, ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог: Лисянської районної ради Черкаської області, про скасування рішення сільської ради та державної реєстрації права власності, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. Д. Пічкур