АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/829/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріГончар Л. В.

прокурора Куліш А.А., Ситник Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року по справі за позовом заступника прокурора Черкаської області до ОСОБА_6, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа: Новодмитрівська сільська рада про визнання недійсним наказів Держземагенства щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, зобов'язання ОСОБА_6 повернути державі земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и л а :

Заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа: Новодмитрівська сільська рада про визнання недійсним наказів Держземагенства щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, зобов'язання ОСОБА_6 повернути державі земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мотивуючи свої вимоги тим, що прокуратурою було виявлено факт порушення вимог земельного законодавства під час передачі в оренду земельної ділянки державної власності, що полягає у незаконній зміні цільового виду використання земельної ділянки.

Наказами ГУ Держземагенства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК / :10:003/00000045, № ЧК / :10:012/00000046, № ЧК / :10:003/00000047, № ЧК / :10:006/00000049, на підставі заяви ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок, орієнтовний розмір яких становить 19,8 га, 12,4 га, 10,6 га, 12,5 га, сільськогосподарського призначення (сіножаті) в оренду, для ведення фермерського господарства, яка розташована в адміністративних межах Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району.

У подальшому наказами ГУ Держземагенства у Черкаській області від 29.07.2013 р. затверджено розроблені на замовлення ОСОБА_6 проекти землеустрою згідно договору оренди землі від 29.07.2013 зазначені земельні ділянки, а саме наказом № ЧК/:10:003/00000525площею 20,3505га., № ЧК / :10:006/00000530 площею 10,6779га., №ЧК/ :10:012/00000527 площею 10,2499га., №ЧК/ :10:006/00000529 площею 1,4585а., №ЧК /:10:003/00000528 площею 9,8352 га. та передані їй в оренду.

Однак, при прийнятті ГУ Держземагенством у Черкаській області вказаних вище наказів про надання дозволу на розробку землевпорядної документації, її затвердженні та укладенні договору оренди допущені порушення вимог діючого законодавства, що є підставою для визнання спірних наказів та укладених на підставі них договорів оренди землі недійсними. Так, при наданні земельних ділянок для ведення фермерського господарства ОСОБА_6 було змінено вид використання спірної земельної ділянки із сіножатей на землі сільськогосподарського призначення, земельні ділянки виділені не одним масивом

У зв'язку з чим просив суд витребувати в реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції реєстраційні справи щодо реєстрації ОСОБА_6 права користування на земельні ділянки площею 20, 3505 га, (кадастровий номер НОМЕР_2), 10,2499 га. (кадастровий номер НОМЕР_1), 9,8352 га. (кадастровий номер НОМЕР_4), 10,6779га. (кадастровий номер НОМЕР_3), 1,4585 га. (кадастровий номер НОМЕР_5). Визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:003/00000047. Визнати недійсним наказ Головного управляння Держземагентства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:012/00000049. Визнати недійним наказ Головного управляння Держземагентства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:003/00000045. Визнати недійним наказ Головного управляння Держземагентства у -Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:006/00000046. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у -Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:003/00000525. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:006/00000530. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:012/00000527. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства. у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:006/00000529. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:003/00000528. Визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 №ЧК /:10:003/00000525. Визнати недійсним договір оренди земельних ділянок площею 20, 3505 га, (кадастровий номер НОМЕР_2), 10,2499 га. (кадастровий номер НОМЕР_1), 9,8352 га. (кадастровий номер НОМЕР_4), 10,6779га. (кадастровий номер НОМЕР_3), 1,4585 га. (кадастровий номер НОМЕР_5). Зобов'язати ОСОБА_6 повернути державі, а Головне

управління Держземагентства у Черкаській області прийняти за актом

приймання-передачі земельні ділянки площею 20, 3505 га, 10,2499 га, 9,8352 га, 10,6779га, 1,4585 га. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 27.08.2013 індексний номер 5328912, від 27.08.2013 індексний номер № 5329942, від 27.08.2013 індексний номер № 5325395, від 27.08.2013 індексний номер № 5330708, від 27.08.2013 індексний номер № 5321949, Реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року прокурору в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням заступник прокурора подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову заступника прокурора Черкаської області до ОСОБА_6, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа: Новодмитрівська сільська рада про визнання недійсним наказів Держземагенства щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, зобов'язання ОСОБА_6 повернути державі земельні ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірні накази Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області не порушують встановлений законом порядок надання земельних ділянок в оренду, а їх скасування не призведе до відновлення інтересів держави.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що наказами ГУ Держземагенства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК / :10:003/00000045, № ЧК / :10:012/00000046, № ЧК / :10:003/00000047, № ЧК / :10:006/00000049, на підставі заяви ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок, орієнтовний розмір яких становить 19,8 га, 12,4 га, 10,6 га, 12,5 га, сільськогосподарського призначення (сіножаті) в оренду, для ведення фермерського господарства, яка розташована в адміністративних межах Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району.

У подальшому наказами ГУ Держземагенства у Черкаській області від 29.07.2013 р. затверджено розроблені на замовлення ОСОБА_6 проекти землеустрою згідно договору оренди землі від 29.07.2013 зазначені земельні ділянки, а саме наказом № ЧК/:10:003/00000525площею 20,3505га., № ЧК / :10:006/00000530 площею 10,6779га., №ЧК/ :10:012/00000527 площею 10,2499га., №ЧК/ :10:006/00000529 площею 1,4585а., №ЧК /:10:003/00000528 площею 9,8352 га. та передані їй в оренду.

За змістом договору оренди земельної ділянки та довідки форми - 6 ЗЕМ, орендовані ОСОБА_6 земельні ділянки відносяться до сіножатей. В подальшому в 2014 році було створене фермерське господарство «Любава 2013», засновниками якого являються ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7, які і стали використовувати орендовану землю для товарного сільгоспвиробництва. Зазначена обставина підтверджена актом обстеження земельних ділянок, згідно якого земельні ділянки площею 1,4585 га., 10,6779 га., та площею 9,8352 га, оброблена дисками, на ділянці площею 9,8352 га. маються пожнивні рештки кукурудзи.

Вважаючи, що договором оренди землі від 29.07.2013 року допущено незаконну зміну виду використання орендованої земельної ділянки, земельні ділянки не наділені єдиним масивом, заява позивачки про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства не містила комплекс документів, передбачених частиною першою статті 7 Закону України №973-1V «Про фермерське господарство», а тому прокурор звернувся до суду з зазначеним позовом.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю реалізується виключно відповідно до закону.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2) Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство». У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV.

Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону № 973-IV).

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону № 973-IV передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).

Крім того, Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону № 973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

Заяви ОСОБА_6 про надання її в оренду земельних ділянок містять лише бажаний розмір і місце розташування ділянок, але не містять обґрунтування розмірів земельної ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Такий висновок буде відповідати правовій позиції Верховного Суду України, постановленій у справі №6-2902цс15 від 03 лютого 2016 року.

Частинами 1, 2 статті 18 Земельного кодексу України передбачено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до частини 1 статті 19 цього Кодексу землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Землями сільськогосподарського призначення згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

У свою чергу відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтями 31, 33-37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель.

Так, згідно зі статтею 33 ЗК України громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства.

Натомість, правовий режим земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначається статтею 31 ЗК України, відповідно до частини першої якої встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Відповідно до частини другої цієї статті громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Різний правовий режим земель, що відводяться для ведення особистого селянського господарства (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), та земель, що відводяться для фермерського господарства, додатково підтверджується положеннями статті 122 ЗК, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки.

При цьому абзац другий частини п'ятої статті 20 ЗК України встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» введена графа «цільове призначення ».

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників.

Обов'язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України).

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов'язкового дотримання механізму такої зміни, визначеного Порядком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 5 березня 2013 року в справі № 21-417а 12.

Зі змісту оскаржуваного договору оренди землі (пункт 2 «об'єкт оренди») та довідок форми - 6 ЗЕМ, орендовані ОСОБА_6 земельні ділянки відносяться до сінокосів, тобто систематично використовувались для сінокосіння. Разом з тим, спірні землі, надані ОСОБА_6 в оренду не для сінокосіння, як того вимагає Закон, а для ведення фермерського господарства, тобто відбулась зміна цільового виду використання землі, фактично спірними наказами та договором оренди поєднано два види використання землі - для сінокосіння та ведення фермерського господарства.

В порядку передбаченим чинним законодавством зміна цільового призначення землі з сінокосіння на ведення фермерського господарства не відбулась.

З урахуванням розробленої землевпорядної документації та договорів оренди землі вбачається, що спірні земельні ділянки продовжують відноситись до сіножатей та відповідно мають використовуватись саме для сінокосіння. Але судом першої інстанції не взято до уваги, що частиною 2 статті 2 Закону України «Про фермерське господарство», який встановлює право отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, встановлено застереження, що дія цього закону не розповсюджується на осіб, які займаються, зокрема, сінокосінням та випасанням худоби.

Доводи відповідачів про те, що землі сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та для ведення фермерського господарства відносяться до однієї категорії земель, а тому надання земельних ділянок в межах однієї категорії не потребує розробки проекту відведення земельної ділянки по зміні її цільового призначення, є помилковим та таким, що не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та угод щодо земельних ділянок. ОСОБА_6 змінила цільове призначення землі та використовує її для товарного сільгоспвиробництва, так як відповідно до акту обстеження земельних ділянок встановлено, що земельні ділянки площею 1,4585 га., 10,6779 га., та площею 9,8352 га, оброблені дисками, на ділянці площею 9,8352 га. маються пожнивні рештки кукурудзи. Крім того, земельні ділянки для ведення фермерського господарства виділені не одним єдиним масивом, а розміщені в різни місцях.

Так як суд першої інстанції при вирішенні даного спору невірно встановив фактичні обставини справи, що потягло за собою невірне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги прокурора підлягають до задоволення.

Так як позов підлягає до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України понесені судові витрати (сплата судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3215,52 гривни) підлягає стягненню з відповідачів на користь прокуратури Черкаської області в рівних частках - по 1071,86 гривни з кожного.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року задовольнити, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги заступника прокурора Черкаської області до ОСОБА_6, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа: Новодмитрівська сільська рада про визнання недійсним наказів Держземагенства щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, зобов'язання ОСОБА_6 повернути державі земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задоволити.

Визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:003/00000047. Визнати недійсним наказ Головного управляння Держземагентства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:012/00000049. Визнати недійним наказ Головного управляння Держземагентства у Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:003/00000045. Визнати недійним наказ Головного управляння Держземагентства у -Черкаській області від 31.05.2013 № ЧК/ :10:006/00000046. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у -Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:003/00000525. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:006/00000530. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:012/00000527. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства. у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:006/00000529. Визнати недійним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 № ЧК/ :10:003/00000528. Визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 29.07.2013 №ЧК /:10:003/00000525. Визнати недійсним договір оренди земельних ділянок площею 20, 3505 га, (кадастровий номер НОМЕР_2), 10,2499 га. (кадастровий номер НОМЕР_1), 9,8352 га. (кадастровий номер НОМЕР_4), 10,6779га. (кадастровий номер НОМЕР_3), 1,4585 га. (кадастровий номер НОМЕР_5). Зобов'язати ОСОБА_6 повернути державі, а Головне

управління Держземагентства у Черкаській області прийняти за актом

приймання-передачі земельні ділянки площею 20, 3505 га, 10,2499 га, 9,8352 га, 10,6779га, 1,4585 га. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 27.08.2013 індексний номер 5328912, від 27.08.2013 індексний номер № 5329942, від 27.08.2013 індексний номер № 5325395, від 27.08.2013 індексний номер № 5330708, від 27.08.2013 індексний номер № 5321949, Реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_6, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області на користь прокуратури Черкаської області судові витрати по справі по 1071,86 (одній тисячі сімдесят одній гривні 86 коп.) з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :