Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/9411/15 Головуючий у 1 інстанції: Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/778/2533/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„23 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ТОВ «Маттіол», про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнювала, до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4 та ТОВ «Маттіол», про усунення перешкоди в користуванні кімнатою №96 в гуртожитку № 28 по пр. 50 років Перемоги в м. Мелітополі шляхом виселення відповідача з вказаної кімнати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та залучений до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 є співвласниками гуртожитку №28 по пр. 50 років Перемоги в м. Мелітополі. Їй належить 3/5 частин вказаної будівлі, а ОСОБА_4 2/5 частин, що складаються з першого та другого поверхів будівлі, відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року.

Гуртожиток був включений до статутного фонду його первісного власника ВАТ «Мелітопольпродмаш», в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2002 року гуртожиток належав ПП «Регіон-Сервіс», потім був переданий, як майновий внесок, до статутного фонду ТОВ «Маттіол», а згідно свідоцтва про право власності від 07.06.2006 року його власником стала ОСОБА_3 Згідно договору позички від 01.01.2015 року гуртожиток переданий співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користування ТОВ «Маттіол».

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На пятому поверсі даного гуртожитку, частина якого належить позивачу, розташована кімната № 96, в якій зареєстрований відповідач. Останній більше року в цій кімнаті не проживає , членом сімї власників гуртожитку не являється, в трудових відносинах з ними не перебуває.

Договір оренди житла з власниками гуртожитку він не укладає, оплату за користування приміщенням гуртожитку відповідно до затвердженого власниками розрахунку не проводить, має інше житло, в якому вже тривалий час мешкає зі своєю родиною.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй у користування власністю, оскільки не віддає ключі від кімнати і в ній продовжують знаходитися його речі, просила виселити останнього зі спірного житла.

Крім того, зазначила, що з первісним власником гуртожитку ВАТ «Мелітопольпродмаш» ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах, працював на підприємстві з 09 березня 1998 року і в гуртожиток був вселений у звязку з роботою, згідно з ордером, виданим на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Мелітопольпродмаш» від 15 квітня 2002 року, протокол № 4, однак з 08 серпня 2002 року звільнився з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, отже, пропрацювавши менше десяти років.

Оскільки позивач, придбавши у приватну власність будівлю гуртожитку, прийняла на себе всі права і обовязки колишнього власника гуртожитку, а саме, ВАТ «Мелітопольпродмаш», який надав відповідачу житло у гуртожитку у звязку з роботою, просила виселити ОСОБА_2 також з підстав, передбачених ст. 132 ЖК України.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловим приміщенням та виселено ОСОБА_2 з кімнати № 96 гуртожитку по пр. 50 років Перемоги,28 в м. Мелітополі Запорізької області без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, перебуваючи у трудових відносинах з ВАТ «Мелітопольпродмаш» з 09.03.1998 року, разом з дружиною ОСОБА_5 вселився у кімнату № 96 гуртожитку № 28 по пр. 50 років Перемоги в м. Мелітополі згідно зі спеціальним ордером, виданим за підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Мелітопольпродмаш» від 15 квітня 2002 року, протокол № 4(а.с.91).

08 серпня 2002 року він звільнився з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України(а.с. 101-102).

Відповідно до ст. 127 ЖК України, п.2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року, що втратило чинність на підставі постанови КМ України № 582 від 12.08.2015 року, однак було чинним на час виникнення спірних правовідносин, (далі Примірне положення), гуртожитки призначаються лише для поживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч.2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, ч.1 п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, за змістом названих норм функціональне призначення гуртожитку визначається як зареєстрована у виконавчому комітеті районної міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа у зв»язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі.

Згідно із ч.2 ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожиток у зв»язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажання без поважних причин.

Сторони не заперечували, що на теперішній час колишній власник гуртожитку ВАТ «Мелітопольпродмаш», як підприємство, ліквідоване.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 27.04.2006 року № 82/16, будівля гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі була передана у приватну власність ОСОБА_3В.(а.с.56), а згідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року, гуртожиток набув статусу спільної часткової власності і з цього часу належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.(а.с.44-46, 54,55).

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов»язки наймодавця.

Вимоги про виселення ОСОБА_2 власник гуртожитку ОСОБА_3 заявила з декількох підстав, зокрема, у зв»язку тривалим часом не проживання відповідача у гуртожитку, що суд визнав недоведеним, враховуючи наявність у кімнаті належних відповідачу речей та оплату ним комунальних послугу.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 з підстав відмови його укласти договір оренди житла , то суд виходив з того, що між сторонами фактично існують орендні правовідносини, а відмова у їх оформленні підставою для виселення не являється.

Позивачем рішення в цій частині не оскаржено.

Між тим, встановивши зазначені обставини, що свідчили про зміну адміністративного статусу малосімейного гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі внаслідок переходу його у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки відбулася втрата його функціонального призначення для тимчасового поселення осіб у зв»язку з їх роботою або навчанням, належну правову оцінку суд їм не надав.

Застосувавши за вказаних обставин до спірних правовідносин ст. 132 ЖК України та виселивши ОСОБА_2 з кімнати, яка була надана йому попереднім наймодавцем ВАТ «Мелітопольпродмаш» у зв»язку з трудовими відносинами, суд не звернув уваги на те, нові власники гуртожитку, яким останній належить на праві приватної власності, використовують його в якості майна, що здається в найм (оренду) за цивільно-правовими угодами, а не у розумінні гуртожитку, в якому житло надається особам у зв»язку з трудовими відносинами або навчанням, а тому закріплені у нормах житлового законодавства, зокрема, у ст.ст. 128 , 132 ЖК України права попереднього наймодавця, що пов»язані з існуванням трудових відносин між ним та громадянами, як працівниками, в порядку ст.814 ЦК України в цій частині до нових власників гуртожитку не переходять.

Таким чином, до висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4, як нового власника та наймодавця гуртожитку, про виселення відповідно до ст. 132 ЖК України ОСОБА_2 з кімнати №96 в гуртожитку № 28 по пр. 50 років Перемоги в м. Мелітополі у зв»язку із припиненням ним трудових відносин з 08 серпня 2002 року на підставі ст. 38 КЗпП України з попереднім власником гуртожитку в особі ВАТ «Мелітопольпродмаш», суд дійшов з порушенням норм матеріального права, а тому ухвалене по справі рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 із заявлених нею підстав слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: