У х в а л а

іменем україни

29 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», Ніжинської міської ради про визнання права на укладення договору оренди земельної ділянки без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача в акті погодження меж земельної ділянки, акті приймання-передачі межових знаків на зберігання і визнання погодження меж земельної ділянки, за касаційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу ларька від 20 серпня 1997 року йому на праві власності належить ларьок АДРЕСА_1.

Арбітражними судами в період 1999 - 2000 років встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований належний йому ларьок АДРЕСА_1, вибула з користування станції Ніжин, не відноситься до земель транспорту і не може до них відноситися згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про транспорт».

Зокрема, рішенням арбітражного суду Чернігівської області від 4 листопада 1999 року визнано за ним право постійного користування земельною ділянкою розміром 35 кв. м (0,0035 га), на якій розташований вищевказаний ларьок АДРЕСА_1 і припинено дію державного акта на право постійного користування землею від 24 червня 1994 року, виданого Ніжинським міськвиконкомом, залізничній станції Ніжин в частині цієї земельної ділянки.

Отже, він правомірно набув у власність нерухоме майно - ларьок АДРЕСА_1 і до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,0035 га, на якій він розташований.

Рішенням 53 сесії 5 скликання Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25 листопада 2009 року йому дозволено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,0035 га по АДРЕСА_1, який є його власністю.

У 2014 році багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л» виготовлено проект землеустрою щодо відведення йому в оренду вищевказаної земельної ділянки. Однак управлінням Держземагенства у Ніжинському районі Чернігівської області відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі у зв'язку з тим, що у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, що міститься в проекті землеустрою, відсутній підпис суміжного землекористувача - станції Ніжин.

Проте державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця»), посилаючись на те, що вказана земельна ділянка перебуває у його користуванні на підставі державного акта від 24 червня 1994 року, відмовляється у погодженні меж земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати за ним право на укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, що розташована по АДРЕСА_1, без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин ДТГО «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання; визнати погодженими межі земельної ділянки площею 0,0035 га згідно з її зовнішніми межами від точки «А» до точки «А» (4.50+7.70+4.50+7.70) у відповідності до кадастрового плану, що міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельною ділянки в оренду, який виготовлено багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л» за 2014 рік, без підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин ДТГО «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ним право на укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, що розташована по АДРЕСА_1, без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин ДТГО «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Визнано погодженими межі земельної ділянки площею 0,0035 га, що розташована по АДРЕСА_1, згідно з її зовнішніми межами від точки «А» до точки «А» (4.50+7.70+4.50+7.70) у відповідності до кадастрового плану, що міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельною ділянки в оренду, який виготовлено багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л» за 2014 рік, без підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин ДТГО «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою від 10 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2015 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення апеляційного та районного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (норма частини 2 статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року № 6-32цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 має намір отримати дану частину земельної ділянки в оренду для обслуговування споруди з розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, що пов'язано з проведенням кадастрової зйомки.

Згідно зі ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

При цьому підписання акта погодження меж чи акта приймання-передачі межових знаків на зберігання самостійного значення не має, тому не призводить до виникнення, зміни або припинення права на оренду земельної ділянки.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов вірного про задоволення позову, оскільки відповідачем не надано доказів порушення його прав внаслідок передачі земельної ділянки комунальної власності в користування позивачу на умовах оренди, а тому відмовою в погодженні меж земельної ділянки створюються перешкоди позивачу в набутті права на користування чужим майном, відповідно порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.О. Дьоміна
О.М. Ситнік
Ю.Г. Іваненко