Справа № 573/2358/16-ц
Номер провадження 2/573/888/16
РІШЕННЯ

іменем України

29 грудня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

за участю секретаря: Сітало Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Улянівська державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області,- про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивував тим, що 21 листопада 2002 року помер його батько, ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхосульської сільської ради, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У СМ № 016281, виданого за розпорядженням голови Білопільської райдержадміністрації від 19.03.2002 року.

Позивач вказує, що на день смерті батька він проживав разом з батьком за адресою : с.Сульське Білопільського району Сумської області. Він поховав батька, розпорядився його речами, зберігав документи, тому фактично прийняв спадщину після його смерті, на підтвердження чого приєднав до позовної заяви довідку Верхосульської сільської ради.

Крім позивача, спадкоємцем майна померлого батька є його рідний син, а рідний брат позивача - ОСОБА_2, який не приймав спадщину батька, не має наміру на її оформлення, якого позивач залучив до справи як відповідача.

Оформити спадкові права на вищезазначену земельну ділянку позивач не може через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Посилаючись на вищезазначене позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,03га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхосульської сільської ради, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У СМ № 016281, виданого за розпорядженням голови Білопільської райдержадміністрації від 19.03.2002 року.

В судове засідання позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_4 не зявилися, представник надала до суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просила розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 також в судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, просили розглянути справу без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують.

Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після ОСОБА_3, який помер 21 листопада 2002 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права у порядку, встановленому законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Судом встановлено, що батьком позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І- АГ № 456551 (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 146925 ОСОБА_3 помер 21 листопада 2002 року (а. с. 7).

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У СМ № 016281, виданого 29 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19.03.2002 року № 88, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 583, ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району сумської області площею 4,03 га (а.с.6).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 24.11.2016 року оціночна вартість обєкту земельної ділянки на території Верхосульської сільської ради загальною площею 4,04 становить 85520 грн. (а. с. 13-24).

З довідки, виданої виконкомом Верхосульської сільської ради № 551 від 19.08.2016 року вбачається, що за померлим 21.11.2002 року ОСОБА_3, який постійно до дня своєї смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, значиться Державний акт на право приватної власності на землю серії 1У-СМ № 016281, виданий на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19.03. 2002 року № 88. Спадкоємцем померлого являються сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які до дня смерті свого батька допомагали в веденні особистого підсобного господарства, а після його смерті розпоряджалися його речами, зберігали державні акти на право власності на землю. Від імені померлого ОСОБА_3 заповіт не посвідчувався. Заборони та арешту на земельні ділянки не має ( а.с.11).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області після за параметрами запиту ОСОБА_3, дата смерті 21.12.2002 року, у Спадковому реєстрі інформація відсутня ( а.с. 39,40).

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку, яка знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3, який помер 21 листопада 2002 року.

Однак, позивач позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику.

На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1266, 1269, 1297 ЦК України, ст. 81 ЗК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Улянівська державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області,- про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом,-задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування після батька ОСОБА_3, який помер 21 листопада 2002 року, право власності на земельну ділянку площею 4,03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У СМ № 016281, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19.03.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 583.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :