У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М., Собіни І.М.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника - адвоката Лукянової М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

21 серпня 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернулося в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, в якому просило стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 з кожного окремо, в солідарному порядку з ОСОБА_3 : - заборгованість по нарахованим відсоткам та пені за кредитним договором № 07-581-КФ-2007 від 21.09.2007 року за період з 10.07.2012 року по 12.08.2015 року в сумі 23488,47 доларів США; - суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 07-581-КФ-2007 від 21.09.2007 року в розмірі 187959,81 грн.; - три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов"язань за кредитним договором № 07-581-КФ-2007 від 21.09.2007 року в розмірі 9949 грн., а також сплачені судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" - задоволено частково.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/615/2016 Головуючий у 1 інстанції : Рогозін С.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Стягнуто з ОСОБА_3, а також з поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_5, із кожного окремо в солідарному порядку із ОСОБА_6 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам, за період з 10.07.2012 року по 12.08.2015 року в сумі 14543,57 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в рівних частинах на користь ПАТ "Універсал Банк" судовий збір в розмірі 3654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що підстави дострокового розірвання кредитного договору передбачені п. 6.1.3. Договору. Банком здійснені дії спрямовані на дострокове розірвання договору. Проте суд, посилаючись на ст. 598 ЦК України, не керується її положеннями та не застосовує для правової оцінки обставини встановлені судом, в частині, що стосується стягнення процентів за користування кредитними коштами після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення усієї суми кредиту.

Суд не дослідив та не надав правової оцінки тій обставині, що відповідальність за неможливість виконання боржником грошового зобов'язання застосована до боржника шляхом дострокового стягнення усієї суми боргу (скоротивши строк користування кредитом на термін понад 20 років) і пред'явленням відповідного рішення до примусового виконання.

Крім того, суд не застосовує норми закону, які регулюють порядок виконання забезпеченого заставою зобов'язання та не дає правової оцінки бездіяльності банку в частині реалізації свого права на виконання грошового зобов'язання за рахунок реалізації застави.

Банк, як сторона договору, вимагає дострокового повернення всієї суми боргу за договором, проте не вживає для цього заходів, передбачених договором та законом.

Позичальник позбавлений можливості достроково повернути кошти, оскільки не має можливості виконати його (договір) за рахунок предмета застави.

Також відповідачем в запереченнях на позов було зазначено про порушення позивачем строків позовної давності, однак суд вважає, що Банком не пропущено строку позовної давності.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог і в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В ході апеляційного розгляду справи відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також представник останнього підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" та стягуючи на користь останнього із ОСОБА_3 і поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_5, заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам, за період з 10.07.2012 року по 12.08.2015 року, в сумі 14543,57 доларів США, суд першої інстанції керувався положеннями 526, 610, 612 ЦК України та виходив із того, що позивач має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами за вищевказаний період, оскільки рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року, щодо дострокового повернення відповідачами всієї суми кредиту, до цього часу є невиконаним.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції вважав, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення процентів за період з 10.07.2012 року по 12.08.2015 року.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Строк позовної давності для стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 10.07.2012 року по 12.08.2015 року позивачем не пропущений, оскільки відповідно до умов п. 4.4. Кредитного договору сплата процентів здійснюються позичальником не пізніше 25 числа наступного за звітним місяцем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із своїм позовом 21 серпня 2015 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності, в тому числі і щодо стягнення заборгованості по процентах за період з 10 липня по 31 липня 2012 року, оскільки, згідно вищевказаних умов, проценти за цей період підлягали сплаті Позичальником до 25 серпня 2012 року, а з 1 по 21 серпня 2012 року до 25 вересня того ж року.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач не вживає належних заходів для здійснення погашення кредиту за рахунок заставного майна, а тому це є підставою для відмови в задоволенні заявленого позову, на розсуд колегії суддів, не може бути прийнято до уваги, оскільки це твердження є голослівним.

Крім того, якщо ПАТ "Універсал Банк" дійсно умисно не вживає відповідних заходів для здійснення погашення кредиту за рахунок заставного майна, то, на переконання колегії суддів, відповідачі по даній справі мають звертатись до суду із відповідним позовом із цього приводу, а не просто констатувати цю обставину при розгляді іншої цивільної справи, яка стосуються зовсім іншого предмету спору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : З.М. Максимчук

І.М. Собіна