РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього суму в розмірі 134 948 грн. 94 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що за участю автомобіля, яким керував відповідач, та автомобіля, яким керував ОСОБА_2, відбулася ДТП. Постановами Центрального районного суду м. Миколаєва та Заводського районного суду м. Миколаєва було встановлено факт вини обох водіїв у ДТП.

Внаслідок ДТП автомобілям було завдано механічних пошкоджень, у звязку з чим позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 134 948 грн. 94 коп. За такого, позивач просить стягнути грошові кошти у вищезазначеному розмірі в рахунок відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки справа містить достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 лютого 2014 року між ПАТ СК «Українська страхова група» (далі Страхова компанія) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-01199-0157/13/0085, предметом якого є страхування транспортного засобу «Audi Q7», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Період страхування з 26.02.2013 року по 25.02.2108 року.

29 жовтня 2014 року у м. Миколаєві відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер ВЕ 6969 АР, під керуванням відповідача. Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи Відомостями № 9455791 про ДТП (а. с. 8) та постановами Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року (а. с. 9) і Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2014 року (а. с. 10).

Так, відповідно до постанови Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався вулицею Рюміна в м. Миколаєві, в районі перехрестя з просп. Леніна, порушивши п.п. 2.3 «Б», 8.7, 10.1, 16.1 Правил дорожнього руху України, не дочекався зміни сигналу світлофора на дозволяючий рух, не врахував дорожньої обстановки та не впевнився в безпеці, розпочав рух на забороняючий сигнал світлофору, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

В той же час, відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва судом також встановлений факт вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по пр. Леніна в районі перехрестя з вулицею Рюміна в м. Миколаєві, не врахував дорожньої обстановки, при цьому не зупинився перед дорожнім знаком 5-62 «Місце зупинки», виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофора і допустив зіткнення із автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_2 пед керуванням водія ОСОБА_1 Однак провадження у вказаній справі було закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, судовими рішеннями було встановлено факт обоюдної вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1

До позивача від ТОВ «Порше Лізинг Україна» 29 жовтня 2014 року надійшла заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування заподіяних транспортному засобу «Audi Q7» механічних пошкоджень. Страхове відшкодування заявник просив виплатити згідно рішення вигодонабувача на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Згідно з рахунком № КЗ00000634/КС000000688 від 12.11.2014 року, який виставлено ТОВ «ЗС ОСОБА_3» на замовлення ТОВ «Бузькі пороги», вартість ремонтних робіт та матеріалів складає 374 272 грн. 69 коп.

Згідно зі звітом про проведення оцінки автомобіля «Audi Q7», що належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» № 039/10-2014 від 01.12.2014 року, який проведено ФОП ОСОБА_4 на замовлення позивача, вартість матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля без врахування втрати товарної вартості складає 406 741 грн. 37 коп.

08 грудня 2014 року головним спеціалістом позивача було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 368 877 грн. 94 коп.

На підставі вищезазначених документів позивачем було складено Страховий акт № ПСКА-4664 від 08 грудня 2014 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування вирішено виплатити шляхом перерахування коштів за відповідними реквізитами, одержувачем коштів визначено ТОВ «ЗС ОСОБА_3».

Того ж дня заступником голови правління ПрАТ «СК «УСГ» було видано розпорядження про виплату страхового відшкодування у вищезазначеному розмірі на безготівковий рахунок ТОВ «ЗС ОСОБА_3».

Платіжним дорученням № 29574 від 08 грудня 2014 року кошти у вищезазначеному розмірі було перераховано на рахунок ТОВ «ЗС ОСОБА_3» призначення платежу страхове відшкодування 28-0199-0157/13/0085 від 01.02.2014 року, страховий акт ПСКА-4664 від 08.12.2014 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна», рахунок КЗ634/КС688 від 12.11.2014 року.

05 травня 2015 року за вих. № 2221/2243-УСГ на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. У вказаній претензії позивачем вказується, що ним здійснено вищезазначене страхове відшкодування. Враховуючи, що цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано полісом ОСЦПВВНТЗ, не покритий полісом залишок страхового відшкодування склав 319 387 грн. 94 коп.

У звязку з цим, позивач вимагав сплатити вищезазначену суму на адресу позивача у порядку позасудового врегулювання спору. В той же час, позивач добровільно вищезазначену суму позивачу не сплатив, у звязку з чим останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Відносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законами України «Про страхування», «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

При цьому, відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Вказаним положенням відповідають також положення Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи той факт, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено наявність вини кожного із водіїв, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні відомості, які могли б бути підставою для збільшення чи зменшення розміру відшкодування кожного з водіїв, суд приходить до висновку, що частка вини відповідача та ОСОБА_2 становить 1/2.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, оскільки сума сплаченого позивачем відшкодування склала 368 877 грн. 94 коп., то відшкодування, яке має бути сплачене власникові автомобіля «Audi Q7» відповідно до вини відповідача складає:

368 877 грн. 94 коп. / 2 49 490 грн. (сплачено страховиком відповідача) =

= 134 948 грн. 97 коп.

В той же час, оскільки автомобіль «Audi Q7» було застраховано за договором добровільного страхування, у тому числі і від ДТП, позивачем на рахунок відповідної станції технічного обслуговування (ТОВ «ЗС ОСОБА_3») було направлено грошові кошти (здійснено страхове відшкодування), що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач як страховик транспортного засобу «Audi Q7» виплатив страхове відшкодування, до нього переходить право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат та відповідно до вини кожного з учасників ДТП.

За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 134 948 грн. 94 коп., у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не наведено підстав того, чому саме на рахунок ТОВ «ЗС ОСОБА_3» на замовлення ТОВ «Бузькі пороги» було перераховано грошові кошти, оскільки, на думку суду, вказана обставина не має значення для правової кваліфікації правовідносин, а факт перерахування грошових коштів саме в якості страхового відшкодування за вищезазначений страховий випадок доводиться відповідним платіжним дорученням із зазначенням призначення платежу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 024 грн. 23 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» грошові кошти у розмірі 134 948 грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судовий збір у розмірі 2 024 грн. 23 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН