Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Шемети Т.М., Марчук В.С., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У вересні 2015 року ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду із позовом, в якому, відповідно до остаточних позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 18 657,82 дол. США, що по курсу НБУ становить 466 177,91 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту складає 12 425,69 дол. США, що по курсу НБУ становить 310 464,04 грн.; заборгованість по несплачених процентах за період з 30.11.2014р. по 06.06.2016р. 6 232,13 дол. США, що по курсу НБУ становить 155 713,87 грн.; пеня за несвоєчасно сплачені проценти за період з 15.04.2014 р. по 06.06.2016 р. становить 65 765,75 грн.; пеня за порушення строку сплати кредиту за період з 21.09.2013 р. по 06.06.2016 р. становить 132 688,09 грн. шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького МНО ОСОБА_8 09 квітня 2004 року за реєстром № 782, зареєстрованого в КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13.04.2004р. в реєстровій книзі № 172 за реєстровим № 1473/9603, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про виконавче провадження".

Позов мотивовано тим, що 29.05.2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №1/35/290508, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_7 кредит в сумі 42 000 дол. США на споживчі потреби, під 16% річних, з кінцевим терміном повернення 28 травня 2018 року, відповідно до графіка погашення, передбаченого в додатку №1 до кредитного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.05.2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №1/65/290508, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення умов кредитного договору позичальник належним чином не виконував зобов'язання, зокрема, ним не дотримано умов сплати обовязкових платежів за кредитом починаючи з березня 2014 року та не сплачено проценти за користування кредитом починаючи з липня 2014 року.

Наведене призвело до утворення заборгованості, яка станом на 18.08.2015 складає 36 519,39 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ за ставкою 22,018809 грн. за 1 дол. США 804 113,47 грн., в тому числі заборгованість: за кредитом 26 270,40 дол. США, що еквівалентно 578 442,92 грн.; за процентами 6 427,36 дол. США, що еквівалентно 141 522,81 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів 3 821,63 дол. США, що еквівалентно 84 147,74 грн.

Вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдалось, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Оскільки позичальником було частково погашено заборгованість за кредитним договором, представником позивача було подано заяву про уточнення суми заборгованості, яка складає остаточні позовні вимоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «БМ Банк» на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 4 872 грн.

Не погодившись з таким рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, зокрема, невірним є висновок суду про відсутність заборгованості за кредитним договором; не враховано, що на час здійснення ДВС платежів, банком проведено перерахунок гривні у дол. США, тому частина боргу залишилась, а тому кредитна заборгованість підлягає до стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки;безпідставними є твердження суду про ненадання банком відомостей про розмір та складові сплати іпотекодержателю та співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2008 року між ТОВ «БМ Банк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 1/65/290508. За умовами договору банк надав останньому кредит в розмірі 42 000,00 дол. США під 16% річних на споживчі потреби з кінцевим строком повернення до 28 травня 2018 року. Правонаступником ТОВ «БМ Банк» є ПАТ «БМ Банк».

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

29 травня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_6, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_6, як майновий поручитель боржника, передав в іпотеку банкуАДРЕСА_3, що розташована в будинку № 12 по вул. Фрунзе в м. Вінниці.

Згідно пункту 1.3 іпотечного договору, сторони оцінили предмет іпотеки у 340582,00 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ "БМ Банк" до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість по кредитному договору № 1/65/290508 від 29 травня 2008 року в розмірі 29 801,09 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 431 241,44 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.05.2016 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/25249/14-ц (по виконанню згаданого заочного рішення) було закінчено, у зв'язку з повним погашенням боргу.

На виконання рішення суду від 29 грудня 2014 року, відповідачем під час розгляду цієї цивільної справи було перераховано на рахунок банку кошти в розмірі 435 163,7 грн. (меморіальний ордер № 222 (т.2 а.с. 42)).

Враховуючи обовязок позичальника повернути позику грошові кошти у такій самій сумі (ст.1049 ЦК України) та ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, колегія суддів погоджується з твердженнями представника позивача про наявність заборгованості позичальника перед банком.

Так, вищезгаданим заочним рішенням суду було стягнуто заборгованість у доларах США, а отже, позика повинна бути повернута в доларах США. Оскільки було відкрите виконавче провадження, то відповідно до ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право вчиняти дії для закупівлі валюти з метою повернення стягувачу заборгованості в доларах США.

Відповідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як встановлено, заборгованість позичальника перед банком існує, тому вимога банку до іпотекодателя є законною, однак недостатньо обмежитись лише зверненням до суду із вказівкою на розмір заборгованості. В силу ст.. 60 ЦПК України банк повинен довести цей розмір заборгованості по всіх його складових, надавши конкретні розрахунок заборгованості за період її утворення.

Всупереч цьому, банк надав розрахунок не за конкретний період, а надав розгорнутий, за весь період існування кредитних правовідносин - з 2008 року.

Кошти, які сплатив боржник, як пояснив представник банку були зараховані на погашення заборгованості ОСОБА_7 Разом з цим, представник банку не зміг пояснити та документально підтвердити як була розподілена ця сума (черговість погашення) по складовим заборгованості: тіло кредиту, відсотки, пеня. З розрахунків не можливо відповісти на це запитання, в звязку з чим неможливо перевірити дотримання вимог ст.534 ЦК України.

Не змогла також пояснити за яким курсом валют (офіційним курсом НБУ, міжбанківський чи ринковий) гривні були конвертовані в долари.

Змінюючи та уточнюючи декілька разів свої вимоги в звязку з частковим погашенням заборгованості представник банку надавала розрахунки заборгованості, які різняться між собою, і дані розбіжності не можливо було усунути в судовому засіданні, оскільки представник не змогла пояснити їх.

Крім того, встановлено, що заочне рішення суду було в процесі виконання, і з боржника ОСОБА_7 стягувались кошти з заробітної плати на погашення заборгованості. Представник банку належним чином не змогла довести порядок зарахування цих коштів в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду, обмежившись лише довідкою, в якій вказана загальна сума коштів стягнутих з заробітної плати 3728,41 грн., з вказівкою у ній скільки стягувалось з заробітної плати щомісячно за період з 12.01.2016 року по 12.05.2016 року (т.2 а.с. 165). Дана обставина унеможливлює перевірити правильність нарахування заборгованості в подальшому - після надходження цих коштів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не довела ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції наявний дійсний розмір заборгованості позичальника, а отже, відсутні ті критерії, які дозволили б встановити розмір вимоги банку на конкретний час протягом строку порушення зобовязань позичальником.

Крім цього, не зважаючи на заперечення відповідачів з приводу невірного способу захисту порушених прав, представник банку наполягала, на тому щоб вимоги банку розглядались саме так, як зазначено в позові: стягнути з відповідача загальну заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, колегія суддів вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення, так як, враховуючи вимоги ст.. 16 ЦК України (способи захисту цивільних прав та інтересів), не відповідають вимогам ст. 12 Закону України, в якій вказується, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. В разі задоволення таких вимог позову відбудеться фактично подвійне стягнення: заборгованості з позичальника за заочним рішенням суду, стягнення заборгованості з іпотекодавця.

Також, позов не може бути задоволений, оскільки будуть порушені вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в якій вказується, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи дану норму та правову позицію ВСУ в постанові від 02.11.2016 року у справі N 6-1907цс16 з приводу обовязковості встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, представнику позивача було розяснено право та було запропоновано заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи для виконання вказаних вимог закону, однак, представник позивача, вважала це недоцільним, так як ціна предмета іпотеки встановлена договором іпотеки, а від так відмовилась від такого клопотання.

Колегія суддів, вважає, що не можна брати до уваги вартість предмета іпотеки, яка вказана у договорі іпотеки, оскільки початкова ціна предмета іпотеки не може бути меншою за ринкову вартість даної квартири на час її реалізації, так як будуть порушені права іпотекодавця.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 213 ЦПК України, є законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: