Провадження №2/761/2639/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

при секретарі Дігтяр М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення депозитного вкладу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі - відповідач) про стягнення депозитного вкладу в розмірі 5 787, 31 доларів США та 42, 44 долари США процентів за користування вкладом, а всього 5 829, 75 доларів США на рахунок № НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_1 у Броварському відділенні ПАТ "Український інноваційний банк".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого позивач отримав право вимоги, належне первісному вкладнику за договором банківського вкладу (депозиту) фізичної особи "Класичний" № 10 - 1137083 від 08.08.2012р. в ПАТ "Український інноваційний банк" на суму 7 787, 31 дол. США та проценти за користування вкладом. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, які відповідачем не були задоволені. Оскільки відповідач не повертає належні позивачу грошові кошти, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких проти позову заперечував посилаючись на вимоги ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо не здійснення під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку.

Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2012 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи "Класичний" № 10 - 1137083, відповідно до умов якого банк зобов'язався прийняти від вкладника грошові кошти на строк з 08 серпня 2012 року по 08 серпня 2013 року з урахуванням процентів за користування коштами.

Відповідно до квитанції № 4456523 від 08 серпня 2012 року ОСОБА_2 було внесено вклад у розмірі 9 000 доларів США.

07 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 (первісний вкладник) та позивачем (новий вкладник) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний вкладник відступив, а новий вкладник набув права вимоги на частину банківського вкладу (права грошової вимоги до банку), належну первісному вкладнику за основним договором у сумі 5 787, 31 доларів США (а.с. 8-10).

Крім того, відповідно до п. 2.2. договору новий вкладник одержує право вимоги замість первісного вкладника вимагати від боржника належного виконання його зобов'язань за основним договором, а саме: сплати на користь нового вкладник грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1. цього договору, процентів за користування вкладом (грошовими коштами) згідно умов Основного договору, а також будь-яких інших вимог, що виникають з Основного договору, як-то штрафних санкцій, тощо.

08 жовтня 2015 року позивачем було направлено відповідачеві повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 12-13).

Після неодноразового направлення вимог про повернення коштів, відповідачем не повернуто позивачу депозитні кошти та проценти.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч.1 ст.26 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ".

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку ч.2 ст. 26 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " ).

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " ).

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " ).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, згідно з яким з 25.12.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УКРІНБАНК» з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року (включно).

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Закон України " Про банки та банківську діяльність " визначає, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, що затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 року N2 визначає, що вкладник - фізична особа ( крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності ), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Отже, так як в розумінні діючого законодавства України позивач не є вкладником, з ним не був укладений відповідний договір щодо вкладу до введення тимчасової адміністрації в банківській установі.

Враховуючи вищевикладені правові норми, та зважаючи на те, що на час вирішення справи в ПАТ «УКРІНБАНК» діє тимчасова адміністрація, а також те, що в розумінні чинного законодавства України позивач не є вкладником, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 209, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення депозитного вкладу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя І.П. Романишена