АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 75313322/15ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2616/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника ПАТ «Київенерго» Козлова О.О. розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Паламарчук ЛюдмилиОлександрівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Українське держане підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» про захист прав споживача.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в липні 2015 року до суду з вищевказаним позовом зазначала про те, що в червні 2015 року відповідач припинив подачу електричної енергії до її квартири АДРЕСА_1, з підстав виниклої заборгованості зі сплати послуг за користування електроенергією. На її звернення щодо неправомірності відключення ПАТ «Київенерго» надало відповідь, в якій вказували, що 31 березня 2015 року її було попереджено у встановленому порядку про припинення електропостачання до помешкання, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення їй особисто. Проте, така інформація не відповідає дійсності. У подальшому ПАТ «Київенерго» самовільно розірвало договір про користування електричною енергією від 15 липня 2003 року та змусило її під тиском не підключення до електричної мережі укласти новий договір про користування електричною енергією від 07 липня 2015 року, підписати акт звіряння від 07 липня 2015 року та сплатити суму заборгованості за користування електроенергією у розмірі 750 гривень та 111 гривень за підключення до електроустановок. Тому просила суд задовольнити її вимоги та відшкодувати спричинені збитки за рахунок відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року позов було задоволено частково.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» щодо відключення квартири АДРЕСА_2 неправомірними.

Визнано недійсним договір про користування електричною енергією №7 від 07 липня 2015 року.

Визнано недійсним акт звіряння №1/7 від 07 липня 2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь ОСОБА_5 кошти внесені в якості оплати заборгованості за користування електроенергією у розмірі 750 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь ОСОБА_5 суму оплати за підключення електроустановок у розмірі 111 гривень.

У решті позову було відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Зазначаючи, що судом першої інстанції не було взято до уваги фактичне споживання позивачем електричної енергії без повної оплати за спожиті послуги та несвоєчасності проплат у зв'язку з чим виникла заборгованість. Вони направили попередження про припинення електропостачання, яке було отримано позивачем і, після спливу 30 денного терміну припинили електропостачання споживача. Тобто, в момент вчинення, їх дії відповідали нормам законодавства та були правомірними.

Також позивачем не було надано доказів того, що над нею, в момент вчинення правочину здійснювався психічний або фізичний вплив, як і того, що договір не відповідає положенням ст. 203 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції взагалі не досліджувалось питання вчинення психічного чи фізичного примусу на позивача під час укладення договору про користування електричною енергією та підписання акту звіряння. А відтак вважав, що договір про користування електричною енергією та акт звіряння були укладені у повній відповідності до вимог законодавства, тому визнання їх недійсними є необґрунтованим та незаконним

Представник відповідача підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Позивач та її представник будучи повідомленими про розгляд справи у судове засідання повторно не з'явилася, поважність причин неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає, за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання дій відповідача неправомірними в частині щодо відключення квартири АДРЕСА_3 від енергопостачання є обґрунтованими, доведеними в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню.

Зазначаючи також, що відповідно до п. 36 Правил користування електричною енергією для населення відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості після усунення порушень і оплати споживачем заборгованості, витрат на повторне відключення та збитків, завданих енергопостачальнику. У разі розгляду спірних питань у судовому порядку термін відключення не повинен перевищувати 1 місяця за умови відсутності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію. Тобто, зазначена правова норма передбачає можливість підключення споживача до електропостачання у разі відсутності у нього заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію. Підключивши позивача до електропостачання відповідач визнав відсутність у нього будь-якої заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1.

15.07.2003року між ОСОБА_5 та ПАТ «Київенерго» було укладено договір про користування електричною енергією № 094516121 строком на 3 роки з можливістю подальшої пролонгації на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

У червні 2015року відповідач припинив подачу електричної енергії до квартири АДРЕСА_3.

07.07.2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Київенерго» було укладено договір про користування електричною енергією № 7 та підписано акт звіряння.

Ставлячи питання про визнання недійсним договору про користування електричною енергією № 7 від 7 липня 2015 року позивач виходив з положень ст. 231 ЦК України. Зазначаючи при цьому, що ПАТ «Київенерго» самовільно розірвало договір про користування електричною енергією №094516121 від 15 липня 2003 року та змусило позивача під тиском (впливом насильства) не підключення до електричної мережі укласти новий договір про користування електричною енергією № від 07 липня 2015 року, підписати акт звіряння №1/ від 07 липня 2015 року та сплатити суму заборгованості за користування електроенергією у розмірі 750 гривень, згідно чеку №28719 від 06 липня 2015 року.

Суд першої інстанції задовольняючи вищевказану вимогу позивача вважав її законною та обґрунтовано.

Між тим, на думку колегії суддів, судом було залишено поза увагою те, що правочин, вчинений під впливом насильства, визнається недійсним внаслідок відсутності волі самого учасника на вчинення правочину. Волевиявлення в цьому разі відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. Під насильством у ст. 231 ЦК України розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушування її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, побиття, заподіяння болю); психічне насильство (залякування, погроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

Як позовна заява так і матеріали справи не містять у собі доказів щодо обставин, які вказували на те, що правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

А відтак відсутні правові підстави для визнання договору про користування електричною енергією № 7 від 07.07.2015 року укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Київенерго» недійсним з підстав передбачених ст. 231 ЦК України.

Також позивачем при зверненні до суду ставилося питання про визнання недійсним акту звіряння № 1/7 від 07.07.2015 року та повернення коштів у розмірі 750 гривень які були нею сплачені як заборгованість за користування електроенергією, що була встановлена у відповідності до підписаного сторонами акту звіряння ( а.с. 6).

Задовольняючи заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що за ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричною енергією регулюються ст. 714 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією складається акт, акт звіряння.

Разом з тим вони є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії, перевірки дотримання вказаних вище Правил, у разі виникнення спору він буде наданий як доказ, який повинен оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК, його оскарження не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи.

Також позивачем ставилося питання щодо визнання дій ПАТ «Київенерго» щодо відключення квартири позивача від енергопостачання неправомірними та стягнення з товариства 111 гривень, що були сплачені позивачем за підключення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1999 року за № 1357.

Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до п. 27 Правил користування електричною енергією для населення, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії.

У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ПАТ «Києвенерго» вказувало про те, що позивач отримала їх попередження про відключення електричної енергії особисто 30 березня 2015 року.

На запит ОСОБА_5 було одержано відповідь Генеральної дирекції українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в особі першого заступника директора ОСОБА_6 за вих. №303/06-С-1817 від 04 вересня 2015 року, в якій була надана інформація про те, що 30 березня 2015 року до відділення поштового зв'язку Київ - 68 надійшов рекомендований лист з рекомендованим повідомленням за №926, що прийнятий 28 березня 2015 року у відділенні поштового зв'язку Київ - 50. Зазначений лист доставлявся листоношею відділення поштового зв'язку Київ - 68 за адресою: 02068, АДРЕСА_4, проте не був вручений оскільки двері квартири ніхто не відчинив. У зв'язку з чим лист був переданий консьєржу.

Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (доповнення та зміни № 3 від 28 грудня 2001 року) встановлено завдання, обов'язки, а також кваліфікаційні вимоги до професії консьєржа. За якими обов'язками консьєржа не передбачена доставка поштової кореспонденції.

Зазначене вказує на те, що позивач не була належним чином повідомлена про відключення електроенергії. Відтак дії відповідача щодо відключення її від енергопостачання слід визнати неправомірними з зазначених вище підстав.

Відповідно до пунктів 43, 44, 46 Правил енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно із законодавством і договором.

Відтак вимоги позивача щодо повернення їй коштів сплачених за підключення енергопостачання підлягають до задоволення шляхом стягнення їх з відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині визнання дій відповідача ( ПАТ «Київенерго») щодо відключення квартири від енергопостачання неправомірними та стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 111 гривень за підключення.

У задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору про користування електричною енергією та визнанні недійсним акту звіряння слід відмовити з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Паламарчук Людмили Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Дарницькогорайонного суду м. Києва від 27 листопада 2015року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, 01001, м. Київ, вул. Мельникова, 31) щодо відключення квартири розташованої за адресою АДРЕСА_5 від енергопостачання, неправомірними.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, 01001, м. Київ, вул. Мельникова, 31) на користь ОСОБА_5 (02068, АДРЕСА_6; реєстраційним номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 111 (сто одинадцять) гривень як суму оплати за підключення електроустановки.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, 01001, м. Київ, вул. Мельникова, 31) на користь держави судовий збір у розмірі 1 102,40 (одна тисяча сто дві гривни сорок копійок).

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: