Справа № 212/3538/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Пустовіта О.Г.,

при секретарі: Конограй В.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Дарій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Південний ГЗК" про відшкодування моральної шкоди, -

В С ТА Н О В И В :

В червні 2016 року позивачка звернулась з позовом до публічного акціонерного товариства "Південний ГЗК", просила стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду, спричинену смертю чоловіка в сумі 200 000,00 гривень.

На підтвердження заявлених вимог позивачка вказала, що вона була дружиною ОСОБА_4.

ЇЇ чоловік, ОСОБА_4 сумлінно та добросовісно працював в умовах виробництва з перевищенням показників шкідливих факторів на підприємстві відповідача ПАТ «Південний ГЗК» машиністом електровозу цеху рухомого складу служб та рухомого складу управління залізничного транспорту ( надалі ЦРС СРС УЗТ) на якому працював з 1981 року по 2014 рік. Що в наступному стало підставою виникнення в нього професійного захворювання, що спричинило захворювання рак легенів.

Висновком медико - соціально експертною комісією від 20 травня 2014 року її чоловіку первинно встановлено 65 % відсотків втрати професійної працездатності, за наступним медичним переоглядом через місяць, висновком МСЕК від 20 червня 2014 року йому було встановлено 100 % втрати професійної працездатності.

Тяжка хвороба чоловіка, його страждання, нестерпний біль та відчуття як він страждає, тяжким бременем лягло на їх сім'ю. Вона морально дуже страждала від того нестерпного болю, який переносив її чоловік, у зв'язку із невиліковною хворобою, яку отримав на виробництві.

Невдовзі, ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4, помер.

Довідкою міжрайонної профпатологічною МСЕК від 23 жовтня 2015 року встановлений причиний зв'язок смерті її чоловіка від професійного захворювання.

Вона залишилася на самоті. Вже пройшло більше ніж пів року, а нестерпний біль не вгамовується. Без підтримки чоловіка, у якого вона перебувала на утриманні, бо є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню по зору, її чоловік був їй матеріальною підтримкою, він допомагав їй у побуті, дуже великий обсяг домашніх справ він покладав на себе, покупки, приготування їжі, бо за станом здоров'я вона неспроможна усе роботи самостійно, вона має великий відсоток втрати зору, майже не баче, без сторонньої допомоги самостійно не пересувають.

Втрата найдорожчої рідної людини, докорінним образом змінило її життя. Вона залишилася без фінансової, моральної та фізичної чоловічої підтримки. При цьому ще їх син, якому лише виповнилось 18 років і він продовжує навчання потребує матеріального забезпечення, усе це тяжким тягарем лягло на її свідомість, від якої і досі не може отямитися.

Це потрясіння завдало їй глибоких моральних страждань, вона стала знервована, вже тривалий час перебуває у напруженому психічному стані. Смертю чоловіка від професійного захворювання їй завдано глибокого морального потрясіння та страждання.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та зазначили, що саме з вини підприємства - публічного акціонерного товариства "Південний ГЗК" позивачка, перенесла, переносить та буде переносити в майбутньому, нервові потрясіння та душевні страждання. В зв'язку зі смертю чоловіка, у неї виникли втрати майнового та немайнового характеру, а саме негативні зміни в житті та організації життєвої діяльності, викликані смертю рідної людини. Просили суд при винесені рішення врахувати те, що загинула людина, яка була для позивачки - чоловіком, найбільш дорогою та близькою людиною. Позивачка перенесла, в зв'язку зі смертю чоловіка велике потрясіння, шок, страждання. Просили задовільнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Дарій Л.М. позов не визнала, надала суду письмове заперечення та зазначила, що позивачка мотивує свої вимоги тим, що їй спричинено моральних страждань у зв'язку зі смертю чоловіка ОСОБА_4. При цьому вона зазначає, що її чоловік ОСОБА_4 тривалий час працював в умовах виробництва з перевищенням показників шкідливих факторів, що в подальшому призвело до виникнення професійного захворювання.

Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на висновки МСЕК від 20.05.2014 та 20.06.2014, якими ОСОБА_4 встановлено 65 та 100 відсотків відповідно втрати працездатності та призначена перша група інвалідності.

Відповідно до доданої до позовної заяви довідки про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії АА № 0000151 встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням.

Але ще 02.04.2016 за життя ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ПАТ «ПІВДГЗК», рішенням якого з останнього на користь ОСОБА_4 стягнуто 60 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

У зв'язку зі смертю стягувача - ОСОБА_4, на підставі ст.37, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 04.08.2015 державним виконавцем Інгулецького ВДВС винесено постанову про зупинення вищевказаного виконавчого провадження до установлення правонаступників.

Так, ухвалою від 24.03.2016 було замінено сторону виконавчого провадження: стягувача ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на його спадкоємців - ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що є позивачкою у даній справі.

У зв'язку зі сплатою ПАТ «ПІВДГЗК» на користь спадкоємців ОСОБА_4 моральної шкоди у повному обсязі, державним виконавцем Інгулецького ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто до спадкоємиці померлого ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000,00 гривень вже отримали моральне відшкодування за рахунок отримання вищевказаних грошових коштів.

Вважає, що таким чином, ПАТ «ПІВДГЗК» не може бути двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення з тих самих підстав, а саме, за незабезпечення належних умов праці ОСОБА_4, що призвело до професійного захворювання ОСОБА_4

Ствердження позивачки, що у зв'язку зі смертю чоловіка вона позбавлена його матеріальної підтримки та те, що чоловік покладав на себе великий обсяг домашніх справ, допомагав у господарстві, купував продукти харчування та готував їжу не може бути прийнято до уваги у зв'язку з тим, що відповідно до п. 12 Довідок до огляду медико-соціальною експертною комісією № 023104 та №023012 ОСОБА_4 постійно потребував стороннього догляду та допомоги, що свідчить про те, що ОСОБА_4 в силу свого фізичного стану не мав можливості допомагати їй у веденні хатнього господарства та домашніх справ.

Таким чином, позивачка в першу чергу посилається на втрати майнового характеру, а не на душевні страждання. Хоча її твердження про позбавлення матеріальної підтримки також не має підстав, оскільки ще за життя ОСОБА_4 не мав можливості надавати матеріальну допомогу своїй жінці, оскільки був непрацездатним пенсіонером та мав першу групу інвалідності.

Вважає, що позивачка оцінює спричинену їй моральну шкоду більше, ніж моральну шкоду, заподіяну її чоловікові - людині, яка безпосередньо хворіла на професійні захворювання вібраційну хворобу II ст. та хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. та відчувала всі обмеження, пов'язані із встановленим професійним захворюванням, що не відповідає засадам розумності та справедливості.

Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача ПАТ «Південний ГЗК» машиністом електровозу цеху рухомого складу служб та рухомого складу управління залізничного транспорту з 1981 року по 2014рік, звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України.

Висновком медико - соціально експертною комісією від 20 травня 2014 року ОСОБА_4 первинно встановлено 65 % відсотків втрати професійної працездатності, за наступним медичним переоглядом через місяць, висновком МСЕК від 20 червня 2014 року йому було встановлено 100 % втрати професійної працездатності.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 1149), копія свідоцтва про смерть міститься в матеріалах справи.

Відповідно довідки серії АА № 0000151 виданою Міжрайонною профпатологічною МСЕК 23.10.2015, встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, встановленим у 2014 році, копія довідки долучена до матеріалів справи.

З вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивачці була спричинена моральна шкода.

З моменту встановлення діагнозу ОСОБА_4 - рак легенів, для неї був дуже складний період в житті, оскільки спостерігати, як рідна людина страждає, втрачає сили та повільно помирає, нестерпно.

Внаслідок смерті чоловіка позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному: вона втратили близьку людину, яку дуже любила, звістка про смерть призвела до того, що вона до теперішнього часу перебуває у напруженому психічному стані, адже залишилась без підтримки чоловіка, його любові та спілкування.

У зв'язку з цим змінився образ і якість життя позивачки, що завдає їм моральних страждань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 43, частини першої та другої ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що «Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган».

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода нанесена фізичній особі неправомірними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю, відшкодовує особа котра його нанесла, при наявності його вини.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю, тобто моральна шкода, завдана членам сім'ї та іншим особам, які мають на це право, смертю працівника згідно ч.2 ст.1162 ЦК України відшкодовується роботодавцем.

Внаслідок смерті чоловіка позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації.

Конституційний Суд України в абаці 9 п. 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що скасування норм Закону України №1105-Х1У „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричини втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди потерпілим Фондом соціального страхування від нещасних випадків, не тягне за собою порушення прав громадян на відшкодування моральної шкоди, оскільки ст..1167 ЦК України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Представник відповідача, на підставі ст. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивачки та на обґрунтування своїх заперечень. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди.

Таким чином, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, оскільки матеріалами справи встановлено, що саме відповідач - публічне акціонерне товариства " Південний ГЗК" є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці.

Суд критично відноситься до стверджень представника позивача про те, що до позивачки, як до спадкоємиці померлого ОСОБА_4 перейшло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000,00 гри., яке рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.04.2015 було присуджене ОСОБА_4 за його життя, тобто позивачка отримала моральне відшкодування за рахунок отримання вищевказаних грошових коштів, а ПАТ «ПІВДГЗК» не може бути двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення з тих самих підстав, а саме, за незабезпечення належних умов праці ОСОБА_4, що призвело до професійного захворювання ОСОБА_4, оскільки стягнення моральної шкоди за життя ОСОБА_4 відбулося у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, а позивачка ОСОБА_1 звертається до суду з позовом про відшкодування шкоди спричиненою смертю чоловіка.

Тобто кошти присуджені за життя ОСОБА_4 здійснили відшкодування шкоди за його фізичні та моральні страждання, а згідно діючого законодавства до позивачки перейшли права та обов'язки від фізичної особи, яка померла та вона отримала не отримані кошти чоловіка.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода, в зв'язку зі смертю чоловіка, підлягає частковій компенсації.

Визначаючи розмір відшкодування позивачці - ОСОБА_1, моральної шкоди, в зв'язку зі смертю чоловіка, суд виходить із суми, яку визначила позивачка, тобто - 200 000,00 гривень, також, суд враховує, характер та об'єм її душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини. Позивачка довгий час переносить негативні зміни в житті викликані хворобою, а потім смертю чоловіка. Позивачка ОСОБА_1 в зв'язку з втратою чоловіка, переживає нервові потрясіння, вона залишилась одна та постійно потребує підтримки, як фізичною так і моральної, суд вважає, визначений позивачкою розмір моральної шкоди завищеним і таким, що не відповідає ступеню вини відповідача, а тому вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання ОСОБА_1 слід призначити в розмірі 80000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які зазнає позивачка, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

На підставі п. 2 ст. 5 Закону України " Про судовий збір" від сплати судового збору позивачі звільняються - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23,1167, 1168 Цивільного Кодексу України, ст. 10-11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Південний ГЗК" про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Південний ГЗК" на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю її чоловіка ОСОБА_4 від професійного захворювання 80 000,00 (вісімдесят тисяч) гривень, без утримання податку та обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Південний ГЗК" на користь держави судові витрати у розмірі 1378,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:О. Г. Пустовіт