Справа № 433/2615/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі :

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.

за участю секретаря- Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнював шляхом збільшення та зменшення позовних вимог і в остаточних уточненнях поданих до суду 16.03.2016 року просив : стягнути з ОСОБА_2 на його користь частину суму боргу за договором позики від 30.03.2012 року у розмірі 4000 гривень; у рахунок погашення частини заборгованості в розмірі 4000 гривень за цим договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки , проведеної суб,єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на його користь частину боргу за договором позики від 30 квітня 2013 року, у розмірі 54000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за договором позики від 30.03.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав від нього грошову суму у розмірі еквівалентному 10400 доларів США, яка підлягала поверненню у строк до 30.04.2012 року, але умови договору порушив, отримані кошти не повернув. На забезпечення повернення боргу між ним та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір від 30.03.2012 року, згідно якого останні передали йому в іпотеку квартиру ,яка належить їм на праві власності за адресою : АДРЕСА_1. , на яку він має право вимагати звернути стягнення згідно з нормами статті 33 Закону України « Про іпотеку». Крім того між ним та відповідачами 30.04.2013 року було укладено договір позики, за яким останні отримали у нього грошову суму, що підлягає поверненню строком до 30 травня 2013 року, у розмірі, еквівалентному 2080 доларів США, але відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умови договору порушили, отримані кошти у строк не повернули. Зазначив, що відповідачі повинні йому повернути суму боргу у гривнях, яку він розраховував виходячи з курсу НБУ на дату подачі первісного позову, на дати змінених позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримав викладені ним обставини у первісному позові, а позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити так, як він їх виклав у заяві від 16.03.2016 року: стягнути з ОСОБА_2 на його користь частину суму боргу за договором позики від 30.03.2012 року у розмірі 4000 гривень; у рахунок погашення частини заборгованості в розмірі 4000 гривень за цим договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 в рівних частках, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки , проведеної суб,єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому пункт п.1.3 цієї заяви у судовому засіданні змінив, зменшивши розмір суми і просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на його користь частину боргу за договором позики від 30.04.2013 року у розмірі 500.000 гривень , замість 54,000 гривень.

Відповідачі в судове засідання не з,явились, причину неявки суду не повідомили, про судові засіданні повідомлялись належним чином шляхом надіслання телефонограм, розміщення оголошень на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області та шляхом розміщення оголошення про їх виклик в газеті « Урядовий кур,єр» . Письмових заперечень на позов не надали, заяв про відкладення судових засідань та про розгляд справи у їх відсутність не надали.

Враховуючи вище викладене, суд вирішив на підставі статті 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідачів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

30 березня 2012 року між позивачем ОСОБА_1(далі Позикодавець) з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_2 ( далі Позичальник) з другої сторони було укладено договір позики грошових коштів . Даний договір посвідчено нотаріально , приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Владимирським В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1393. За умовами цього договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 83200,00 гривень, а ОСОБА_2 зобов,язався повернути ОСОБА_5 таку ж саме суму грошових коштів у строк до 30 квітня 2012 року . Договором передбачено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов.язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 10400,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Позика вважається повернутою в момент передачі грошової суми, що позичалася ( а.с. 59).

У забезпечення виконання зобов.язання за вищевказаним договором позики між ОСОБА_3 ( далі Іпотекодавець -майновий поручитель) , ОСОБА_2 ( далі Іпотекодавець -боржник) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі Іпотекодержатель) з другої сторони 30 березня 2012 року було укладено іпотечний договір ,який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Владимирським В.Ю. і зареєстровано в реєстрі за № 1396 . Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв.м, у тому числі житловою площею 26.5 кв.м, складену з 1-коридора- пл..5.0 кв.м, 2-ваної- пл.. 11.7 кв.м, 3- вбиральні - пл.. 1.0 кв.м, 4- кухні- пл.. 6,0 кв.м., 5- житлової кімнати - пл.. 14.8 кв.м, 6- житлової кімнати- пл.. 11.7 кв.м, 1-балкону- пл.. 2.2 кв.м., власниками якої є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3Я ,яка належить їм в рівних частках . Відповідно до п.4 цього договору сторони оцінили предмет іпотеки в суму 80000,00 гривень . Відповідно до п. 13 , в разі невиконання Іпотекодавцем - боржником в строк до 30.04.2012 року зобов.язання сторони домовились про те, що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснена шляхом, передбаченим Законом України « Про іпотеку» ( а.с. 60).

Крім того між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( далі Позичальники) з однієї сторони і ОСОБА_1 ( далі Позикодавець) з другої сторони 30 квітня 2013 року був укладений договір позики в простій письмовій формі. За умовами цього договору Позикодавець передає у власність Позичальникам грошові кошти у сумі 2080 доларів США, що за курсом НБУ на дату підписання Договору складає 16625грн.44 коп, а Позичальники зобов,язались повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 30 травня 2013 року ( а.с.62).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, який може бути укладений у письмовій формі , яка єдоказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Укладені договори позики між позивачем та відповідачами від 30.03.012 року та від 30.04.2013 року відповідають вимогам статті 1047 ЦК України.

Позивач просить стягнути частину боргу за договором позики від 30 березня 2012 року у розмірі 4000 гривень та у рахунок її погашення звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру яка належить відповідачам в рівних частках на праві власності.

Суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача в частині стягнення частини боргу в сумі 4000 гривень з відповідача ОСОБА_2, так він не виконав своє зобов.язання за договором позики від 30 березня 2012 року , не повернув у зазначеній у цьому договорі строк позивачу ОСОБА_1 борг. Розмір боргу в сумі 4000 гривень за вказаним договором позики відповідачем ОСОБА_2 не спростований.

Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом частини першої ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухому майно,- це вид забезпечення виконання зобов,язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченного іпотекою зобов.язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов.язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов.язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави( іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в

примусовому порядку,якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України « Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України « Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України « Про іпотеку» ,суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Виходячи з цієї норми суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за договором позики із вартістю іпотечного майна.

Як вбачається з іпотечного договору сторонами оцінена вартість іпотечного майна, квартири АДРЕСА_1 на суму 80 000,00 гривень . Інвентаризаційна вартість цієї квартири становить 48886,00 гривень. Тобто вартість іпотечного майна не є співмірною із тією частиною суми боргу за договором позики, яку просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1, в розмірі 4.000 гривень і в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вимога позивача до відповідачів про солідарне стягнення на його користь частини боргу за договором позики від 30 квітня 2013 року у розмірі 50.000 гривень також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з договору позики від 30.04.2013 року позивач передав у власність відповідачам 2080 доларів США, що за курсом НБУ на дату підписання Договору складає 16625( шістнадцять тисяч шістсот двадцять п,ять) гривень 44 копійки. В первісній позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку за цим договором 44886, 4 гривень ( сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) гривень 04 копійки, в заяві про зміну позовних вимог від 15.02.206 року просив стягнути 54392 гривень ( п,ятдесят чотири тисячі триста дев,яносто дві) гривні, в заяві про зміну позовних вимог від 16.03.2016 рок просив стягнути 54000 (п,ятдесят чотири тисячі) гривень, а в судовому засіданні просив стягнути 50000 гривень ( п.ятдесят тисяч) гривень, при цьому обґрунтував це зміною курсу гривні по відношенню до долару США: на дату подачі позову до суду, на дати змінених позовних вимог та на дату розгляду справи , на 02 червня 2016 року.

Тобто позивач просить стягнути з відповідачів частину боргу за цим договором зазначаючи її в сумі- 50, 000 гривень , але не зазначає і не обґрунтовує яка ж загальна сума боргу, якщо 50,000 гривень є лише її частиною , що з іншою частиною суми боргу . Доказів з цього приводу суду не надав.

Відповідно до ч.4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене, а також те , то зазначена позивачем частина боргу за договором позики від 30 квітня 2013 року в сумі 50.000 ( п.ятдесят тисяч) гривень значно перевищує всю суму позики, яка зазначена у цьому договорі, в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.

На підставі статей 575,590, 625,638,1046, 1047 , 1049, ЦК України, статей 1,12,33 39 Закону України « Про іпотеку», керуючись статтями 10,11, 58-60, 88, ч.3 ст. 209 , 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місто реєстрації якого : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, місто реєстрації якого : АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 частину боргу за договором позики від 30 березня 2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Владимирським В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1393 , у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1, місто реєстрації якого: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, місто реєстрації якої: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в сумі - 551,20 (п,ятсот п,ятдесят одна ) гривна 20 копійок, в рівних частках з кожного по 275 ( двісті сімдесят п,ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2016 року.

Суддя: Н.В. Крівоклякіна .

.