АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Бреславського О.Г., Савчук М.В.

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомпублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2016 року,

встановила:

17 вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 16.07.2015 року у розмірі 276 741,60 грн. з яких: 27 606,32 грн. - заборгованість за кредитом; 73 824,51 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 489,72 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 171 821 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилалося на то, що 20.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CVA0AU00041146, згідно умов якого банк з надав відповідачу кредит у розмірі 47 935 грн. строком до 19.12.2013 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач в порушення умов кредитного договору не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

№22ц-548/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності.

Кредитний договір укладений 20.12.2006 року з кінцевим терміном повернення кредиту 19.12.2013 року, саме ця дата є умовою повного повернення кредитних коштів і саме з неї починається перебіг позовної давності та спливає 19.12.2016 року.

Також суд неправомірно не бере до уваги погашення заборгованості у 2013 році з продажу заставного автомобіля, оскільки примусового виконання судового рішення з реалізації заставного авто не проводилось, виконавче провадження не відкривалось.

Відповідно до Акту прийому-передачі заставного авто від 17.04.2012 року відповідач добровільно передав на реалізацію заставне авто, про що зазначено в зазначеному акті, а гроші пішли на погашення заборгованості.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, ухвалене відповідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-169 цс.14.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з до суду з позовом з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, порушує норми матеріального права, що відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у позові з інших підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 20.12.2006 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CVA0AU00041146, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 47 935,00 грн. на купівлю автомобіля, зі сплатою 1,34% процентів на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення - 19.12.2013 року. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 027,50 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Періодом сплати вважається період з 15 по 19 число кожного місяця(а.с.7-8).

Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором виступає застава автомобіля DAEWOO модель LANOS, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав відповідачу на праві власності. У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. РішеннямВижницького районного суду Чернівецької області від 10. 03.2010 року звернено стягнення на предмет застави - вищевказаний автомобіль шляхом продажу позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку ДАІ України та наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу(а. с.118-122).

Таким чином, пред'явленням банком позову до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави позовна давність перервалася.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності щодо вимог банку про стягнення з нього заборгованості (а.с. 32).

Правовими позиціями, висловленими у Постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та 03 червня 2015 року (справа №6-31 цс.15) встановлено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами кредитного договору №CVA0AU00041146 від 20 грудня 2006 року передбачено погашення боргу щомісячними платежами з «15» по «19» число по 1 027,50 грн., позивач звернувся до суду з позовом 17.09.2015 року, то підлягає стягненню з відповідача заборгованість за кредитом починаючи з вересня 2012 року.

Таким чином, заборгованість по кредиту з вересня 2012 року по 19 грудня 2013 року, на час закінчення строку кредитного договору складала:

1027,50 грн. х 16 міс. = 16 440 грн.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору №CVA0AU00041146 від 20 грудня 2006 року при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту останній сплачує 3,08 % на місяць на суму не погашеної в строк заборгованості.

Сума непогашеної заборгованості 16440 грн., 3,08 % від вказаної суми складає: 506,35 грн.

З грудня 2013 року по вересень 2015 року пройшов 21 місяць, розмір відсотків за цей період становить:

506,35 грн. х 21 міс. = 10 633, 35 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості на а. с.- 6 розмір комісії за період з 17.09.2012 року по 16.07.2015 року - 939,54 грн. (3489,72 грн. - 2550,18грн.).

Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором в межах позовної давності визначено в сумі:

16 440 грн. + 10 633,35 грн. + 939,54 грн. = 28 012, 89 грн.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100 цс.14 встановлено, що частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до розрахунку, долученому до позовної заяви на а.с.4-6 розмір пені складає 171 821, 05 грн., що 6,13 разів перевищує розмір заборгованості (28 012,89 грн.).

Випискою із рахунку відповідача ОСОБА_1 на а.с.64-68 встановлено, що останній погасив заборгованість за кредитом за період з січня 2007 року по квітень 2013 року в розмірі 72 489,57 грн.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснював, що він являється інвалідом 3-ї групи, єдиним джерелом доходу є пенсія в розмірі 1130 грн.

Наведене підтверджується посвідченням ОСОБА_1 №, яке досліджувалося в судовому засіданні.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що розмір пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України підлягає зменшенню до 1480 грн.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором №CVA0AU00041146 від 20 грудня 2006 рокумежах позовної давності складає 29 492, 89 грн., з яких :

16 440 грн. - заборгованість за кредитом;

10 633,35 грн. - заборгованість за процентами;

939,54 грн. - заборгованість по комісії;

1480 грн. заборгованість по пені.

Заставний автомобіль був переданий відповідачем ОСОБА_1 позивачу на реалізацію 17.04.2012 року, отримані кошти від реалізації автомобіля зараховані на погашення заборгованості 30.04.2013 року в розмірі 29 500 грн. тобто в період часу з вересня 2012 року по вересень 2015 року погашена заборгованість у вказаному розмірі.(а.с.98,68).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апелянта не дають підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором оскільки заборгованість в межах позовної давності (29 492,89 грн.) погашена за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.303, 307, 209, 218, 309 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2016 року скасувати.

У позовіпублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис/Чупікова В.В./

Судді - підпис/Бреславський О.Г. Савчук М.В./

З оригіналом згідно: