Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., МартинюкаВ.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Соломʼянської районної в м. Києві державної адміністрації, Соломʼянський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_8, на заочне рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПАТ «Банк Форум» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Соломʼянської районної в м. Києві державної адміністрації, Соломʼянський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 02 липня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банком на ім'я відповідача було відкрито відновлювальну кредитну лінію в розмірі 118 000 дол. США строком до 02 липня 2017 року зі сплатою 13 % річних. Того ж дня в забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки. Позивач зазначав, що умови договору ОСОБА_4 належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 143 053,31 дол. США та 117 942 грн. 23 коп., а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2011 року, позовні вимоги задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0207/07/01-СL від 02 липня 2007 року в сумі 136 533,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 червня 2010 року становить 1 080 651 грн 61 коп та 90 019,35 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Станом на 19 березня 2014 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 становить 1 542 724,62 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0207/07/01-СL від 02 липня 2007 року в сумі 143 053,31 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19 березня 2014 року становить 1424 785,36 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. 04 лютого 2003 року за реєстровим № 700 та визначити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших осіб, які на момент виконання рішення суду будуть проживати у спірній квартирі, з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимог ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Соловйової Н.А. про виселення - відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині виселення та доповнити словами після «про виселення» словами «та зняття з реєстраційного обліку», та скасувати рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційноїінстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, з яким погодився суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов'язання перед банком не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про виселення відповідача та її малолітніх дітей зі зняттям їх з реєстрації, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в іпотеку передано квартиру, яка була одержана відповідачем у власність на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2003 року, а не за рахунок кредитних коштів, а тому підстави для виселення відповідача та її малолітніх дітей без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Судом встановлено, що 02 липня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0207/07/01-CL.

Відповідно до умов кредитного договору №0207/07/01-CL від 02 липня 2007 року банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 118 000 доларів США 00 центів строком до 02 липня 2017 року зі сплатою 13,00 % річних.

З метою забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки штрафу, пені між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 02 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. за реєстровим №700.

Встановлено, що ПАТ «Банк Форум» виконав свої зобов'язання у повному обсязі здійснивши видачу кредитних коштів.

Однак, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання визначені кредитним договором № 0207/07/01-CL від 02 липня 2007 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2011 року, позовні вимоги задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0207/07/01-CL від 02 липня 2007 року в сумі 136 533,83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 червня 2010 року становить 1 080 651 грн. 61 коп. та 90 019,35 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

02 квітня 2014 року відповідачу ОСОБА_4 була направлена вимога про усунення порушення в порядку статті 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо дострокового погашення заборгованості.

Відповідач у добровільному порядку письмову вимогу позивача про дострокове повернення кредитних коштів не виконали.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя ухвалює рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 ЖК України, відповідно до ч.2 якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що відповідач свої зобов'язання перед банком не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому застосовуючи положення ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України, ст. ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшли правильного висновку в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак в частині позовних вимог про виселення, суд апеляційної інстанції встановив, що квартира, яка передана в іпотеку була одержана відповідачем у власність на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2003 року, а не за рахунок кредитних коштів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виселення, оскільки підстави для виселення відповідача та її малолітніх дітей без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_8, відхилити.

Заочне рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г.Іваненко

В.І.Мартинюк