Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Стрийської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Зазначала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На теперішній час, старша донька ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_2 за межами України, в Італії місто Портогруаро, а вона з молодшою - в селі Стриганці Стрийського району Львівської області.

Посилаючись на негативність наслідків розлучення рідних сестер та неможливість приймати участь у вихованні старшої доньки, відсутність добровільної згоди відповідача щодо повернення доньки, ОСОБА_1 просила позов задовольнити та визначити місце проживання дітей разом з нею, оскільки вона як мати спроможна їх забезпечити всім необхідним, й не має наміру перешкоджати відповідачу в спілкуванні з дітьми.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_1, в селі Стриганці Стрийського району Львівської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що з 14 лютого 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час сторони проживають окремо, позивач мешкає разом з молодшою донькою в селі Стриганці Стрийського району Львівської області, а відповідач разом із старшою донькою - в Італії місто Портогруаро.

Згідно зі ст. 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК Українипитання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК Українивизначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного по суті висновку про неможливість розлучення малолітніх дітей з матір'ю й відповідно визначення місця їх проживання разом з нею, яка позитивно характеризується й має усі можливості для забезпечення нормального життя та розвитку доньок, що в повній мірі відповідає інтересам дітей.

Отже висновки судів є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків судів не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко