АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 19114,08 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 12254,62 грн., простроченого тіла кредиту - 2143,35 грн., заборгованості за комісіями - 4716,11 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19114 (дев'ятнадцять тисяч сто чотирнадцять) грн. 08 коп., судові витрати в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп., а всього 19343 (дев'ятнадцять тисяч триста сорок три) грн. 48 коп..

Справа № 761/19711/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/758/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що суд не звернув уваги, що договір кредиту № 004-28503-300511 від 30.05.2011 укладений з недодержанням письмової форми, а тому вважається нікчемним. Крім того, відповідач стверджує, що він поставив свій підпис в договорі за одержання платіжної картки та пін-коду до неї, а не за отримання кредиту. Також, відповідач зазначає, що позивачем при оформленні вищевказаного договору порушено вимоги п. 2.1 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки обов'язок отримання письмового підтвердження займачем про ознайомлення з вищенаведеною інформацією покладено саме на фінансову установу - кредитодавця, чого позивачем зроблено не було. Крім того, стверджує, що судом не досліджені виплати, проведені ним та підтверджені відповідними документами, що фактично підтверджують сплату ним боргу повністю. Враховуючи зазначене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати кредитний договір неукладеним, застосувати наслідки нікчемності правочину та повернути судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив про її задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, тому, в порядку ст. 305 ч 2 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Соколової В.В., пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 1069 ЦК України, Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 30.05.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки № 004-28502-300511, відповідно до умов договору позивач надав відповідачеві кредит, шляхом відкриття кредитної лінії в загальному розмірі 10000, 00 грн. та встановив ліміт в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. вищевказаного договору, позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № 3933 в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку № 1 до договору (Тарифи та умови викладені в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками).

Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10000,00 грн.. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані Держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій передбачених договором.

Відповідно до пункту 2.1. моментом надання Банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя.

У відповідності до договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, спланувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом.

Також, відповідно до п.2.13 держатель доручає банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку в рахунок погашення сум заборгованості, яка з виникає за кредитним Договором.

Станом на 03.05.2013 відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

ОСОБА_2 був повідомлений про виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед ТОВ «Комерційний банк «Дельта». Однак на даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була.

Таким чином, станом на 03.05.2013 за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 19114,08 грн., яка складається з: тіло кредиту: 12254,62 грн.; прострочене тіло кредиту: 2143,35 грн.; заборгованість за відсотками: 0,00 грн.; заборгованість за комісіями: 4716,11 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, має заборгованість перед банком, а тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогам ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що стороною відповідача у справі жодним доказом не спростований факт отримання ним кредитних коштів, як і факт неналежного виконання ним договірних зобов'язань, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, та неправильність розрахунку заборгованості. Разом з тим, стороною позивача на підтвердження вказаних обставин надано належним чином завірену копію договору № 004-28502-300511 про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 30.05.2011 та додаток № 1 до договору (Тарифний пакет Visa Класичний, який містить в собі тарифи та умови викладені в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками), які підписані сторонами, в судовому порядку не оскаржувались та не визнавались недійсними. А тому посилання відповідача на відсутність договору кредиту в письмовій формі є безпідставними так, як спростовуються матеріалами справи.

Посилання відповідача на наявність в матеріалах справи доказів щодо початку заборгованості перевірені апеляційним судом та встановлено, що до 31.08.2012 відповідач здійснював погашення кредиту належним чином, проте згодом перестав, у зв'язку з чим і були нараховані штрафні санкції передбачені договором. Разом з тим, в матеріалах справи наявний детальний розрахунок заборгованості, який складений та завірений відповідно до вимог чинного законодавства, не спростований відповідачем в ході розгляду справи, а тому підстав для неприйняття його до уваги суду в якості доказу не вбачається.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав взяті на себе кредитні зобов'язання, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19343, 48 грн.

Норми матеріального права застосовані судом відповідно до спірних правовідносин, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: