Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Василенко В.В.

при секретарі Пазенко О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси цивільну справу за обєднаним провадженням за позовною заявою заступника прокурора Черкаської області до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції, треті особи: ДП «ОСОБА_3 лісове господарство», Управління Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі, ПП «Гарант» про визнання недійсним розпорядження державної адміністрації та скасування рішення державного реєстратора, -

в с т а н о в и в:

Заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції, треті особи: ДП «ОСОБА_3 лісове господарство», Управління Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі, ПП «Гарант» про визнання недійсним розпорядження державної адміністрації та скасування рішення державного реєстратора, мотивуючи його тим, що розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 242 від 11 вересня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 15 громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту, та передано земельні ділянки у власність 15 громадянам, в т.ч. ОСОБА_4, якому виділено земельну ділянку площею 0,0919 га. та ОСОБА_5, якій видано земельну ділянку площею 0,0995 га. Також вказаним розпорядженням цільове призначення земель змінено на землі рекреаційного призначення. В порядку виконання даного розпорядження, реєстраційною службою ОСОБА_3 міського управління юстиції зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0017, за ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0019.

Позивач вказує, що зміна цільового призначення земельних ділянок відбулася з порушенням встановленого земельним та містобудівним законодавством порядку. Так, насамперед відповідна містобудівна документація, яка б передбачала забудову спірних земельних ділянок не розроблялась, що виключає передачу земель для індивідуального дачного будівництва. Такі порушення підтверджуються листом ОСОБА_3 райдержадміністрації № 86 від 14.07.2014 року щодо планувальних рішень.

Згідно ч. 5 ст. 30 ЗК України встановлено обовязок використовувати земельну ділянку з урахуванням містобудівної документації.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України зобовязано орган, який передає земельні ділянки державної власності, перевірити місце їх розташування до вимог містобудівної документації, а ч. 2 ст. 186-1 ЗК України визначає, що проект землеустрою про відведення земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій планується розташування обєкту будівництва, подається також на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Отже, ОСОБА_3 райдержадміністрація при винесенні спірного розпорядження зобовязана була враховувати відсутність містобудівної документації, яка б дозволяла надання земельних ділянок для ведення індивідуального дачного будівництва.

Частина 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює чітку заборону на передачу земельних ділянок державної власності у власність громадян для містобудівних потреб у разі відсутності плану зонування або детального плану території. А тому, у звязку з відсутністю належного містобудівного обґрунтування ОСОБА_3 райдержадміністрація зобовязана була відмовити у наданні спірних земель для ведення індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ст. 20 ЗК України - зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється на підставі рішень органів державної влади за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Спірна земельна ділянка попередньо відносилась до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» ОСОБА_3 обласного управління лісового та мисливського господарства (Свидівоцьке лісництво) і листом ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» від 16.02.2015 року № 171/03, відповідно до якого зазначена земельна ділянка розташована на території лісового фонду Свидівоцького лісництва кв. 1 вид. 4, 5.

Погодження Кабінету Міністрів України щодо зміни цільового призначення спірних земель відсутнє, а спірні землі, в т.ч. земельна ділянка надана відповідачам, попередньо обліковувалися за ДП «ОСОБА_3 лісове господарство».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 20, ч. 8 ст. 122, ч. 9 ст. 149 ЗК України правом на зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні з їх одночасним вилученням у такого користувача, наділений лише Кабінет Міністрів України, а не районна державна адміністрація.

Таким чином, ОСОБА_3 райдержадміністрація порушила порядок зміни цільового призначення землі, встановлений ч.ч. 2, 7 ст. 20 ЗК України та перевищила надані ст.ст. 122, 149 ЗК України їй повноваження.

Правовим наслідком порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, відповідно до ст. 21 ЗК України, є визнання недійсними рішень органів державної влади про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Порушення встановленого законом порядку здійснення права власності на землю, у тому числі шляхом протиправної зміни її цільового призначення та передачі у власність, вказує на порушення норм Конституції України, у звязку з чим позивач просив визнати недійсним розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 11.09.2014 № 242 з усіма його додатками в частині, що стосується ОСОБА_4 та ОСОБА_5, скасувати рішення реєстраційної служби ОСОБА_3 міського управління юстиції про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0017 та про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0019.

У судовому засіданні прокурор Ситник Т.А., позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник ОСОБА_3 районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Представники третіх осіб ДП «ОСОБА_3 лісове господарство», Управління Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі в судове засідання не зявились, надавши суду листи про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та подала письмові заперечення проти позову. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник ПП «Гарант» в судове засідання не зявився, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення прокурора, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 242 від 11 вересня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 15 громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту, та передано земельні ділянки у власність 15 громадянам, в т.ч. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в подальшому зареєстрували своє право власності на спірні земельні ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 1,4176 га, на якій розташована і ділянка, передана відповідачам в т.ч. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, віднесена до категорії земель рекреаційного призначення, згідно розпорядження № 242 від 11 вересня 2014 року, виданого ОСОБА_3 райдержадміністрацією. Зі змісту планово-картографічних матеріалів вбачається, що земельна ділянка перед виданням голови ОСОБА_3 райдержадміністрації відповідного розпорядження належала до території лісового фонду ДП «ОСОБА_3 лісове господарство», зайнятих лісовими культурами.

Частиною 1 ст. 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 20 ЗК України). Відповідне погодження щодо зміни цільового призначення спірних земель відсутнє.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України.

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ведення індивідуального дачного будівництва, а не для лісогосподарських потреб.

Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «ОСОБА_3 лісове господарство», що підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» ОСОБА_3 обласного управління лісового та мисливського господарства (Свидівоцьке лісництво) та листом ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» від 16.02.2015 року №171/03, згідно якого спірна земельна ділянка розташована на території лісового фонду Свидівоцького лісництва. Згода на вилучення земельної ділянки, що є предметом спору - підприємством не надавалась, і будь-яких звернень щодо її вилучення не було.

Так, відповідно до ст. 45 ЛК України - лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Останнє передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України).

Згідно ст. 48 ЗК України - Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 року по справі № 6-212цс14 - порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Тому при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-224 цс14).

Згідно листа ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» від 15.04.2015 року № 370/03 та приєднаних до нього планово-картографічних матеріалів вбачається, що спірний земельний масив віднесений до території лісового фонду ДП «ОСОБА_3 лісове господарство».

Оспорюваним розпорядженням ОСОБА_3 райдержадміністрації фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб (ст.ст. 122, 149 ЗК України). А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель, саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим.

Розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації № 242 від 11.09.2014 року, прийнято з порушенням ч.1 ст.58 Лісового Кодексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам.

Згідно ч.9 ст.149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення.

Як вбачається з правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року, по справі № 6-28 цс13 - відповідно до ст.ст. 27, 31 ЛК України до повноважень державної адміністрації віднесено передачу у власність для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га., а до повноважень Кабінету Міністрів України більше як 1 гектар.

Суд вважає неправомірними дії ОСОБА_3 райдержадміністрації щодо прийняття рішення про передачу у власність 15 громадянам земельних ділянок, площею яка варіюється від 0,0914 до 0,0950 га. кожна, тобто до 1 га. кожному, оскільки відбулось фактичне вилучення у ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» земельної ділянки площею 1,4176 га лісогосподарського призначення єдиним масивом. Тобто ОСОБА_3 райдержадміністрацією порушено вимоги ч. 9 ст. 149 ЗК України та п. 5 ст. 27 ЛК України.

Також ч. 5 ст. 20 ЗК України встановлює, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

В порушення вимог ч. 2 ст. 186-1 ЗК України в проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок відсутній висновок про його погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури ОСОБА_3 районної державної адміністрації.

Водночас, вказаною нормою передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури з питань містобудування та архітектури.

Згідно листа відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури ОСОБА_3 райдержадміністрації від 14.07.2014 року № 86 щодо надання інформації про наявність планувальних рішень, котрі передбачають здійснення індивідуального дачного будівництва на території Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту - документів із планувальних рішень за межами населеного пункту району не існувало і не існує наразі.

Дачний будинок - будинок, який використовується протягом року з метою позаміського відпочинку (визначення наведене в Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95).

Відповідно до п.п.3,7 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів.

Частина 1 ст. 4 З У «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що об'єктами містобудування на державному та регіональному рівнях є планувальна організація території, система розселення, система взаємопов'язаного комплексного розміщення основних об'єктів промисловості, транспорту, інженерної та соціальної інфраструктури, функціональне зонування території України, її частин (груп областей), території Автономної Республіки Крим, областей, адміністративних районів. Об'єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва. За межами населеного пункту об'єкти містобудування визначаються відповідно до меж приміських зон, а також функціональних зон згідно містобудівної документації на регіональному рівні.

Тобто дачний будинок є обєктом нерухомості, що передбачає необхідність його будівництва та попереднього планування такого будівництва. За таких обставин, необхідним було погодження на відведення спірної ділянки відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури ОСОБА_3 РДА, що, в свою чергу, повязано із відповідністю самого проекту відведення вимогам ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

ОСОБА_3 райдержадміністрацією всупереч вимогам ч. 2 ст. 186-1 ЗК України не погоджено з відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури ОСОБА_3 районної державної адміністрації проект відведення земельних ділянок.

Згідно ч.2 ст.19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів. Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації. Відповідно ч.3,4 вказаної статті на підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території; Детальний план території визначає: принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; черговість та обсяги інженерної підготовки території; систему інженерних мереж; порядок організації транспортного і пішохідного руху; порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів.

Частина 3 ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, за межами населених пунктів встановлюється відповідними районними державними адміністраціями, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, Севастопольською міською державними адміністраціями.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Враховуючи зазначені норми закону, надання земельних ділянок у приватну власність громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населеного пункту має передбачатись детальним планом території, що, в свою чергу, має узгоджуватись зі схемою планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів, яка на момент видання розпорядження, що оскаржуються, не розроблялась і не затверджувалась.

Згідно п.«а» ч.1 ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Судом встановлено, що ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» не надавало згоду щодо вилучення спірної земельної ділянки, а тому, спірна земельна ділянка неправомірно вибула у власність громадян поза волею ДП «ОСОБА_3 лісове господарство». Оспорюване розпорядження порушує право ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 1,4176 га фактично вибула з користування державного підприємства.

Згідно ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Тому суд вважає, що розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації № 242 від 11.09.2014 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, порушує інтереси держави, тому його необхідно визнати недійсним. Дана позовна вимога є доведеною, обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Суд вважає, що вимога прокурора, щодо скасування рішення реєстраційної служби ОСОБА_3 РУЮ про державну реєстрацію за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на земельні ділянки також підлягає до задоволення, оскільки вказане рішення прийняте на підставі розпорядження, яке в судовому порядку визнане незаконним та скасоване.

Відповідно до Постанови КМУ від 17.01.2015 року № 14 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», Державну реєстраційну службу України ліквідовано, а функції з питань речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) обєднань громадян, іншних громадських формувань, статутів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування покладені на Міністерство юстиції України та його територіальні підрозділи. Тобто правонаступником реєстраційної служби ОСОБА_3 РУЮ є ОСОБА_3 районне управління юстиції.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно стягнути на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн., від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 11 вересня 2014 року № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0919 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби ОСОБА_3 РУЮ про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0017, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за ОСОБА_4.

Визнати недійсним розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 11 вересня 2014 року № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0995га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби ОСОБА_3 РУЮ про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0019, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району за ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на корить держави судові витрати по справі в сумі 243,60 грн., по 81,20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Василенко