Справа № 0430/1989/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С. ,

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 13 липня 2016 року звернулась до Першотравенського міського суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01 липня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, була винесена постанова про арешт усього її майна та оголошення заборони на його відчуження.

Вважає, що дана постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року, винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, і є такою, що порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є квартири та магазин, що належать їй на праві спільної часткової власності, що полягає в наступному.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тому, як випливає з оскаржуваної постанови, державний виконавець виніс її на підставі ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 ч.6 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п'ять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обов'язок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

При таких обставинах, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обов'язкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на квартиру не мав та не має на меті реалізовувати її, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобов'язаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст.ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобов'язаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Крім того, ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Також, у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Звертає увагу суду на те, що вказаним вище Законом передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Однак, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Першотравенського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області, наклавши арешт на квартиру боржника, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, у відповідності до ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Як стало відомо заявнику після ознайомлення з виконавчим провадженням, що в нього сума заборгованості з 2013 року по сьогоднішній день складає близько 56 601 грн. 69 коп.

Звертає увагу суд на те, що арешт може бути накладений лише в межах суми стягнення, яка складає 56 601 грн. 69 коп., в той час як арешт був накладений на все її майно.

Дійсна вартість її майна, на сьогоднішній день складає приблизно 80 000 доларів США, що в значну кількість разів перевищує суму заборгованості. Тому, накладання державним виконавцем арешту на все її майно, вартість якого значно перевищує суму заборгованості є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт усього її майна та оголошення заборони на його відчуження суперечить вимогам ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

У відповідності до ч.1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

У зв'язку з тим, що така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, вона, крім того порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження майном, що належить заявнику на праві приватної власності.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилась. Надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю на підставі доказів які надані до суду.

Представник Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не зявилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд встановив що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа № 186/1317/15-ц, виданого 24 грудня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 20 819,47 гривень, з яких 19 828,07 гривень відсотки за користування грошима, згідно умов договору, 991,40 гривня три відсотки річних від простроченої суми, головним державним виконавцем Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 червня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51488718.

Крім того, на підставі виконавчого листа № 0430/1989/2012 виданого 28 листопада 2013 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 36582,22 гривні, з яких 5505,11 гривень основного боргу, 31077,11 гривень відсотки за користування позикою, головним державним виконавцем Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 24 червня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51488779.

Вищезазначені виконавчі провадження були зведені в одне виконавче провадження під № 51488779.

У встановлений законом семиденний строк рішення суду добровільно боржником ОСОБА_1 не виконані.

16 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1

Постановою головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 01 липня 2016 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення 56 601 гривня 69 копійок.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Абзацом 6 ч.2 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до ч.3 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Так як строк для добровільного виконання рішення суду державним виконавцем був встановлений 29 червня 2016 року, та 01 липня 2016 року було винесено постанову про накладення арешту, суд приходить до висновку, що це не суперечить діючому законодавству.

Згідно ч. 8 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суд не приймає до уваги ствердження заявника ОСОБА_1 про те, що вартість арештованого майна значно перевищує розмір заборгованості за договором позики 56 601,69 гривня, та складає 80 000,00 доларів США, оскільки дане ствердження не підтверджене належними та допустимими доказами.

Також суд не приймає до уваги ствердження заявника ОСОБА_1 про те, що державний виконавець наклавши арешт на майно боржника повинен вилучити його у боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу, оскільки вилучення арештованого майна та його подальша реалізація, не є обовязком державного виконавця, а є його правом, яке передбачене п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Крім того, як вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 65957454 від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_1 є власницею: 1/3 частини приміщення міні-маркету «Корзинка», розташованого в будинку №17 по вулиці Леніна, міста Першотравенська, Дніпропетровської області; 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Враховуючи викладене, державний виконавець приймаючи на підставі заяви стягувача, в межах виконавчого провадження, рішення про арешт майна боржника діяв відповідно до закону в межах своїх повноважень, тому суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.С. Кривошея.