Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Куца В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква в залі суду №4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування. В своєму позові позивачка посилалася на те, що 23.08.2011 року ОСОБА_2 подано позовну заяву про припинення права на частку у спільному майні ОСОБА_1. 06.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за наслідками розгляду цивільної справи №2-220/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено; припинено право власності ОСОБА_1 на належні їй 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1; стягнуто на її користь вартість належної їй частки у спільному майні в розмірі 41 850 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду; визнано за ОСОБА_2 право власності на 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1; вирішено питання про судові витрати. 13.07.2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-220/11 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду по суті на 09.09.2015 року, а в подальшому відкладено на 30.09.2015 року для надання можливості сторонам у справі врегулювати спір мирним шляхом, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2015 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено КНДІСЕ. Позивачка посилалася на те, що під час розгляду вищевказаної справи вона дізналася про те, що 19.09.2015 року був укладений договір дарування квартири в житловому будинку, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. та зареєстрований в реєстрі за №1498, згідно до якого ОСОБА_2 подарувала квартиру під АДРЕСА_1 ОСОБА_3 і за останньою зареєстровано право власності на вищевказану квартиру. Позивачка вказувала на те, що відповідачка ОСОБА_2 не мала жодних прав на відчуження майна, яке належить на праві власності позивачці, укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суперечить вимогам закону, а тому вказаний договір дарування слід визнати недійсним на підставі ст.ст. 203,215,216 ЦК України. Позивачка просила в судовому порядку визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0576 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1499, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3; судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 20.01.2016 року на підставі ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування у частині позовних вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0576 га за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1499, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 позов не визнав та просив суд відмовити позивачці в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, цивільну справу №2-220/11 2/357/422/13, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.1986 року нотаріально посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Трахтман Т.Б. та зареєстро ваного в реєстрі за №1-1950, спадкоємцями майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є в рівних частках кожний: чоловік - ОСОБА_10, дочка - ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_1, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 19/50 частин жилого будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 і належав померлій на підставі свідоцтва про право власності виданого Білоцерківським міськкомунгоспом 04.06.1984 року і зареєстрованого в інвентарбюро за № 3355.

Згідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого 08.04.2013 року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 22.03.2013 року за ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 38/300 частин житлового будинку з господар ськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом ухвалено заочне рішення по справі №2-220/11 2/357/422/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні згідно якого позов задоволено; припинено право ОСОБА_1 на належній їй 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_2, стягнувши на її користь вартість належної їй частки у спільному майні в розмірі 41 850 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду; визнано за ОСОБА_2 право власності на 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_2; стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 480 грн. судових витрат.

Згідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 08.08.2013 року виправлено описку 1,3,6 абзацах мотивувальної частини та в 2,3 абзаці резолютивної частини рішення суду від 06.06.2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та вважати АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що 06.10.2014 року ОСОБА_2 звернулася до Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і до своєї заяви ОСОБА_2 додала: копію заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 2-220/11 2/357/422/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні з відміткою, що рішення набрало законної сили 25.07.2013 року; копію ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 08.08.2013 року; договір дарування частини жилого будинку від 27.06.2001 року нотаріально посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Моцною Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №1-2071; Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського БТІ про прийняття рішення про реєстрацію права власності 28.01.2005 року за ОСОБА_2 на 152/300 частки будинку АДРЕСА_1; свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.1986 року нотаріально посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Трахтман Т.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1950 на якому міститься реєстровий напис про те, що 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 Білоцерківським МБТІ зареєстровані за ОСОБА_2, реєстр №3355 від 14.04.1986 року; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень сформованого 16.09.2013 року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області згідно якого за ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано: 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1; 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1; 152/300 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2, ОСОБА_14 від 08.09.2014 року, техніч ний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1.

З копії рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16370627 від 09.10.2014 року вбачається, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Бондар А.В. Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 06.10.2014 року, яку подала ОСОБА_2 для проведення державної реєст рації права власності, вирішила провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1 на квартиру, що розташована АДРЕСА_1, за суб»єктом: ОСОБА_2.

Державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бондар А.В. 09.10.2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 27897654, а саме на: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 51,3 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м., форма власності: приватна, розмір частки: 1, власник: ОСОБА_2. Згідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень сформованого 09.10.2014 року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області за ОСОБА_2 зареєстровано приватну власність на квартиру АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 08.06.2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 направила до Білоцерківського міськрайонного суду заяву про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.06.2013 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13.07.2015 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2013 року скасовано та призначено розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні в загальному порядку на 09.09.2015 року 14 годин.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18.11.2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припи нення права на частку у спільному майні закрито на підставі ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України. Вказана ухвала суду набрала законної сили.

Вищенаведені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи №2-220/11 2/357/422/13.

В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2015 року був укладений договір дару вання квартири в житловому будинку, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. та зареєстрований в реєстрі за №1498. Згідно до вказаного договору дарування квар тири в житловому будинку, Дарувальник - ОСОБА_2 передає квартиру під АДРЕСА_1, у власність Обдаровуваної - ОСОБА_3 безоплатно. У договорі дарування квартири в житловому будинку вказано, що квартира в житловому будинку належить Дарувальнику на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 09.10.2014 року, індексний номер: 27897654; право власності зареєстровано Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.10.2014 згідно витягу номер 27898119, номер запису про право власності 7280497, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 03. Згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна сформованого 15.10.2015 року, 19.09.2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федоряка О.С. за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.06.2013 року по справі №2-220/11 2/357/422/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку скасоване і провадження по вказаній справі судом закрито, позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 38/300 частини будинку АДРЕСА_1, а тому відповідачка ОСОБА_2 не мала жодних прав на відчуження цього майна, укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суперечить вимогам закону.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною третьою статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У таких відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Отже, якщо особа не була стороною оспорюваного договору і вважає себе власником майна, то права такої особи не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 203,215 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 цього Кодексу, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у справах № 6-107цс12 від 07.11.2012 року, № 6-36цс11 від 03.10.2011 року, № 6-1920цс15 від 04.11.2015 року.

А відповідно до ст.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов»язковими до засто сування.

Як було роз»яснено в Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Як встановлено судом і вказано вище, позивачка просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, стороною якого вона не була, а тому з врахуванням наведеного вище суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в розумінні ст.16 ЦК України, який не узгоджується з нормами діючого законодавства та суперечить правовій позиції Верховного Суду України.

Крім вказаного, Верховним Судом України у постанові № 6-1168цс15 від 02.09.2015 року зроблено правовий висновок про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 необґрунтований, а тому позивачці ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні її позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, засвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 16, 203, 215, 216, 236, 387, 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київ ської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя А. В. Голуб