АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила визнати договір купівлі - продажу автомобіля НОМЕР_1 недійсним посилаючись на те, що ОСОБА_3 у грудні 2014 року без її згоди здійснив відчуження (продаж) вказаного автомобіля, який є спільною сумісною власністю своїй матері ОСОБА_4. без її згоди як другого з подружжя.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року встановлено, що сторони з жовтня 2014 року не проживали разом та не вели спільного господарства, а тому висновки суду про те, що не доведено належними доказами, що на час продажу автомобіля сторони не вели спільного господарства є хибними. Суд безпідставно визнав кошти, які сплачує ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини, як сплату їй коштів від продажу автомобіля. Крім того, вважає посилання на правовий висновок Верховного Суду України від 08.04.2015 року № 6-7 цс 15 помилковим.

Справа № 760/20660/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/8554/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М..
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 06.11.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 придбав автомобіль НОМЕР_2.

13.12.2014 року ОСОБА_10 продав цей автомобіль ОСОБА_4 на підставі довідки - рахунку від 13.12.2014 року. Продаж вчинено за 145 000 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час купівлі-продажу спірного транспортного засобу не були порушені права позивачки, як подружжя, оскільки остання не надала доказів про те, що з жовтня 2014 року вони з відповідачем не проживають разом та не ведуть спільне господарство та, що кошти, отриманні від реалізації спірного автомобіля були витрачені відповідачем не в інтересах сім'ї, а також у зв`язку з тим, що відновлення порушеного права має бути вирішено у порядку вирішення спору про поділ майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судом першої інстанції правильно встановлено та це не заперечується сторонами, що автомобіль НОМЕР_2 придбано у період шлюбу та письмову згоду на продаж цього автомобіля позивач не надавала.

Доводи апеляційної скарги про те, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року встановлено що сторони не проживають з жовтня 2014 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначеним рішенням встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проте з якого часу судом не встановлено. Описова частина рішення, у якій зазначено про те, що позивач обгрунтовувала позов про розірвання шлюбу, зокрема і тими обставинами, що вони з відповідачем проживають окремо з жовтня 2014 року не є встановленою обставиною, яка має преюдиційне значення.

Оскільки не встановлено режиму окремого проживання подружжя на час продажу автомобіля згода другого з подружжя на розпорядження спільним сумісним майном презюмується.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані відповідачем квитанції є доказом надання матеріальної допомоги на неповнолітню дитину, та ці кошти не є коштами від продажу автомобіля не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки суд першої інстанції не робив висновку про правову природу цих коштів, а лише вказав, що ОСОБА_11 надавав грошові кошти позивачці. Представник ОСОБА_11 при розгляді справи у апеляційній інстанції пояснила, що ці кошти були надані як матеріальна допомога на утримання дружини та малолітньої доньки, оскільки з жовтня 2014 року між подружжям стали виникати сварки та непорозуміння.

Судом правильно застосовано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року № 6-7цс15, у якій зазначено, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсним правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умовами наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Колегія суддів критично ставиться до доводів представника апелянта про те, що наявність договору перешкоджає поділу спірного автомобіля між подружжям, оскільки судом першої інстанції встановлено та це не заперечувалося позивачкою, що остання у справі про поділ спільного майна вимагає компенсацію вартості 1/2 частини проданого автомобіля, а не виділ їй автомобіля у власність.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді