Справа № 304/655/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Порошківська сільська рада Перечинського району, відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та відновлення її меж за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 27 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом, який обгрунтувала тим, що 12 жовтня 2011 року їй стало відомо про те, що 08 листопада 2010 року Порошківська сільська рада Перечинського району Закарпатської області видала ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082 під кадастровим номером :01:001:0012, згідно якого остання набула право власності на земельну ділянку площею 0,19 га в с. Мокра Перечинського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, на підставі договору дарування від 13 грудня 2013 року, право власності на спірну земельну ділянку перейшло до відповідачки ОСОБА_2. Згідно вказаного державного акту ширина земельної ділянки відповідачки зі сторони земельної ділянки загального користування (дороги) становить 32,58 м. Земельні ділянки позивачки і відповідачки знаходяться поряд.

Рішенням Порошківської сільської ради від 09 квітня 1971 року, виданим на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. Чапаєва № 3 від 05 квітня 1971 року, позивачці виділена земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва жилого будинку.

Забудова земельної ділянки дозволена рішенням виконкому Перечинської районної ОСОБА_4 депутатів трудящих від 29 квітня 1971 року № 121.

30 червня 1971 року інженер-геодезист ОСОБА_5, згідно проекту архітектора Перечинського району, провів винос на місцевості меж земельної ділянки під будівництво будинку позивачки. Межі земельної ділянки закріплені в натурі геодезичними знаками деревяними кілочками та передані забудовнику ОСОБА_1.

28 червня 1972 року позивачці було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах в с. Мокра, № 104 (після перереєстрації № 4), на якій вона побудувала житловий будинок. Із часу надання позивачці вказаної земельної ділянки не приймалось рішень щодо зменшення розмірів такої.

Згідно плану забудови земельної ділянки ширина виділеної земельної ділянки відповідачки становила 20,50 м.. Між земельними ділянками сторін по справі знаходилася вільна земельна ділянка шириною 7 м, а безпосередньо за цією ділянкою знаходиться земельна ділянка позивачки. Виходячи з викладеного, загальна ширина земельної ділянки, яка, на думку позивачки, могла бути виділена відповідачці ОСОБА_2, мала становити 27,50 м..

Видачею оспорюваного державного акту відповідачці ширина її земельної ділянки зі сторони дороги була незаконно змінена. Всупереч вимогам чинного законодавства, при передачі відповідачці у власність земельної ділянки, не було погоджено межі такої із суміжними землекористувачами.

ОСОБА_4 до висновків експертного дослідження № 10/13 від 09 грудня 2013 року судового експерта ОСОБА_6 за зверненням позивачки було встановлено, що конфігурація земельної ділянки відповідачки, яка визначена спірним державним актом, не відповідає положенням ст. 39 Земельного кодексу України та п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Оскільки державний акт відповідачки був виданий із порушенням, то це є підставою для визнання його недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 237082 від 8 листопада 2010 року, виданий ОСОБА_3 про право власності на земельну ділянку площею 0,1999 га, розташовану в с. Мокра, 5, Перечинського району, власником якої на підставі договору дарування від 13 грудня 2011 року є відповідачка ОСОБА_2 (а.с 47), відновити межі, встановлені 29 червня 1971 року та вирішити питання по судових витратах.

Рішенням Перечинського районного суду від 27 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Порошківська сільська рада Перечинського району, відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та відновлення її меж відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Межі доводів апеляційної скарги висновком експерта від 9 грудня 2013 року підтверджено факт наявності порушення з боку відповідачки ОСОБА_2 прав і меж земельної ділянки апелянтки та підтверджено, що державний акт на спірну земельну ділянку не відповідає вимогам закону. Крім того, судом першої інстанції не розяснено сторонам по справі, що у разі виникнення сумнівів щодо висновків експертизи, виконаної на замовлення позивача, у них є право на клопотання про призначення судової експертизи по справі. Вважає, що видачею відповідачці державного акту на землю порушено її права і межі земельної ділянки, а тому її права потребують захисту в судовому порядку. Також поза увагою суду залишилося питання про зміну власника земельної ділянки, яким на момент ухвалення рішення Перечинського районного суду від 30 січня 2012 року вже була ОСОБА_2, а рішення суду стосується земельної ділянки ОСОБА_3.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просить залишити таку без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено законність оспореного державного акту на право приватної власності на землю, а обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Позивачка підтримала апеляційну скаргу.

ОСОБА_7 представник відповідачки ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки. ОСОБА_4 до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідачки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

За змістом ст. 17 ЗК 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення сесії Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області) передача земельних ділянок у приватну власність проводилась ОСОБА_4 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_4 народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сімї. ОСОБА_4 народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) ОСОБА_4 народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядними, природоохоронними і санітарними органами, органом архітектури і подається до районної (міської) ОСОБА_4 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), проводиться сільськими, селищними, міськими ОСОБА_4 народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

ОСОБА_4 до ст. 125 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно ст. 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частина 1 ст. 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

ОСОБА_4 до ч.1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

г) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як розяснив Пленум ВС в абз.2 п. 2 постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень стст.8, 124 Конституції, стст.26, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153158, 161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, ст.15 ЦПК, ст.12 Господарського процесуального кодексу судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за недоведеністю обставин, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції взяв до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями від 30 січня 2012 року та 23 листопада 2012 року, критично оцінив висновок експертного дослідження №10/13 від 9 грудня 2013 року, і дійшов висновку, що експертом правильно встановлені фактичні обставини справи, однак зроблені хибні правові висновки щодо невідповідності оспорюваного акту положенням п. 3.25 ДБНН 360-92 та ст. 39 Земельного кодексу України, згідно якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; і т.д..

Статтею 152 Земельного Кодексу України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки, згідно частини 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановлено, що 28 червня 1971 року позивачці ОСОБА_1 було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, згідно якого останній рішенням Порошківської сільської ради від 09 квітня 1971 року на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Чапаєва № 3 від 05 квітня 1971 року виділена земельна ділянка під забудову площею 0,07 га.

30 червня 1971 року інженер-геодезист ОСОБА_5 згідно проекту архітектора Перечинського району провів винос на місцевість меж земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого у с. Мокра, № 4, Перечинського району. Межі вказаної ділянки закріплені в натурі деревяними кілками та передані в натурі забудовнику ОСОБА_1, що підтверджується актом про передачу і встановлення меж земельної ділянки від 30 червня 1971 року.

Рішенням 23-ї сесії 5-го скликання Порошківської сільської ради від 25 березня 2010 року «Про надання дозволу для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» ОСОБА_1, с. Мокра, 4, надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, що є у її користуванні площею 0,09 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд.

08 листопада 2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення 7-ї сесії 22-го скликання від 21 березня 1997 року Порошківської сільської ради було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1900 га, яка розташована с. Мокра, № 5, Перечинського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до відповідачки по цій справі ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13 грудня 2011 року, зареєстрованого за № 608 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8.

Як на порушення своїх прав позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що з боку відповідачки ОСОБА_2 та органів Держкомзему у Перечинському районі і органів місцевого самоврядування допущено порушення норм чинного законодавства при видачі спірного державного акту на землю, які полягають у відсутності погодження меж з суміжними користувачами, зміною конфігурації земельної ділянки, розширення її за рахунок вільної території та за рахунок частини території її земельної ділянки, а це є підставою для визнання такого недійсним та скасування

Судом встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2012 року в справі № 708/52/2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Порошківської сільської ради Перечинського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору відділ Держкомзему у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082, виданого Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 08 листопада 2010 року відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 19 червня 2012 року згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області (а. с. 31).

Крім того, рішенням Перечинського районного суду від 12 листопада 2012 року, що набрало законної сили 23 листопада 2012 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, житловим будинком шляхом знесення житлового будинку та підсобних приміщень відповідача, стягнення моральної шкоди у розмірі 6 000 грн. відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Порошківська сільська рада Перечинського району, відділ Держкомзему у Перечинському районі Закарпатської області, про усунення перешкод в користуванні суміжною земельною ділянкою та житловим будинком задоволено частково: зобовязано ОСОБА_1 відновити межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с. Мокра, 4 Перечинського району, в натурі (на місцевості).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 9 жовтня 2015 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення експерту сторони поставили питання.

Висновком експерта № 197/04-16 судової земельно-технічної експертизи від 31 травня 2016 року встановлено, що:

1. Існуючі межі належної ОСОБА_2 земельної ділянки в с. Мокра, 5, Перечинського району не відповідають визначеним межам згідно плану забудови земельної ділянки від 29 червня 1971 року. При ньому слід зазначити, що даний план забудови було розроблено не для цієї земельної ділянки, а для поруч розташованої, що перебуває у користуванні позивача по справі ОСОБА_1 і має адресу с. Мокра, 4, Перечинського району. Як було встановлено при співставленні фактичної ситуації з планом забудови земельної ділянки від 29 червня 1971 року, даний план не відповідає і фактичній земельній ділянці, для якої він був розроблений, тобто, для земельної ділянки ОСОБА_1 При цьому ця невідповідність є значною, і в ніякій мірі не відображає фактичну ситуацію.

2. Має місце накладання в натурі (на місцевості) земельної ділянки, розташованої у с. Мокра, 5, Перечинського району, Закарпатської області, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності, на земельну ділянку, розташовану у с. Мокра, 4, Перечинського району, Закарпатської області, надану у користування ОСОБА_1

Такі накладання мають місце як і в частині співставлення фактичної ситуації з планом земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності, так і в частині співставлення земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності, із земельною ділянкою, що виділялася ОСОБА_1 згідно плану забудови від 29 червня 1971 року.

В розрізі по кожному із співставлень було встановлено наступне.

ОСОБА_9 співставленні фактичної ситуації з планом земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності, було встановлено, що має місце накладення в натурі (на місцевості) в трьох місцях. Загальний та детальні плани із зазначенням розмірів між поворотними точками зображено на План-схемах №№ 4-6, що додаються в Додатках 4-6 до даного Висновку. Зокрема, в двох випадках має місце накладання земельної ділянки, якою фактично користується гр. ОСОБА_1, на земельну ділянку, що належить гр. ОСОБА_2 по державному акту. Ці накладання позначено як Накладання №1 та №2 на План-схемі №4, що додається в Додатку 4 до даного Висновку. В одному випадку має місце накладання частини земельної ділянки, якою фактично користується гр. ОСОБА_2, однак, яка їй не належить по державному акту серії ЯЛ № 237082 від 08 листопада 2010 року, на земельну ділянку гр. ОСОБА_1. Таке накладання зображено як Накладання №3 на План-схемі №4, що додається в Додатку 4 до даного Висновку.

В розрізі по кожному з накладань їх розміри та конфігурація є наступними.

Накладання №1 є накладанням частини земельної ділянки, якою фактично користується гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку гр. ОСОБА_2, яка належить їй по державному акту серії ЯЛ № 237082 від 08 листопада 2010 року. Воно є незначного розміру і має складну форму, наближену до трикутної. Площа накладання становить 0,98м2. Дане накладання має такі геометричні розміри, починаючи з точки, яка на План-схемі №5 позначена під №1, за годинниковою стрілкою: 2,31 м, 2,21 м, 0,91 м - по фактичній межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1; 3,07 м, 2,46 м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по державному акту.

Накладання №2 є накладанням частини земельної ділянки, якою фактично користується гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку гр. ОСОБА_2, яка належить їй по державному акту серії ЯЛ № 237082 від 08 листопада 2010 року. Воно має більший розмір ніж накладання №1 та складну неправильну форму. Площа накладання становить 19,75 м. Дане накладання має такі геометричні розміри, починаючи з точки, яка на План-схемі №6 позначена під №10, за годинниковою стрілкою: 3,81 м, 3,04 м, 1,18 м, 4,48 м, 5,68 м, 5,60 м, 5,32 м, 4,92 м, 4,31 м, 2,77 м - по фактичній межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1; 0,69 м, 32,65 м, 1,43 м, 6,75 м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по державному акту.

Накладання №3 є накладанням частини земельної ділянки, якою фактично користується гр. ОСОБА_2, однак, яка їй не належить по державному акту серії ЯЛ № 237082 від 08 листопада 2010 року, на земельну ділянку ОСОБА_1 Дане накладання мас складну продовгувату форму. Площа накладання становить 3,87м2. Це накладання має такі геометричні розміри, починаючи з точки, яка на План-схемі №5 позначена під №4, за годинниковою стрілкою: 4,12м, 14,74м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по державному акту; 3,07м, 2,46м - по фактичній межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_10 співставленні плану земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності, із земельною ділянкою, що виділялася ОСОБА_1 згідно плану забудови від 29 червня 1971 року, було встановлено, що має місце два накладення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (накладання №4 та №5).

Зокрема, в одному випадку має місце накладання частини земельної ділянки, яка згідно з державним актом належить гр. ОСОБА_2, на земельну ділянку, яка згідно з планом забудови від 29 червня 1971 року була виділена в користування гр. ОСОБА_1, а в іншому випадку - навпаки: земельна ділянка, яка була виділена гр. ОСОБА_1 згідно з планом забудови від 29 червня 1971 року, накладається на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 по державному акту. Такі накладання на План-схемах №7 та №8 зображено як накладання №4 та №5. Детальні плани накладань зображено на План-схемі №9, що додається в Додатку 9 до даного Висновку. В розрізі по кожному з накладань їх розміри та конфігурація є наступними.

Накладання №4 це накладання частини земельної ділянки, яка згідно з державним актом належить гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка згідно з планом забудови від 29 червня 1971 року була виділена в користування гр. ОСОБА_1 Дане накладання має трикутну форму. Площа накладання становить 2,33м2. Це накладання має такі геометричні розміри, починаючи з точки, яка на План-схемі №9 позначена під №1, за годинниковою стрілкою: 7,14м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно плану забудови від 29 червня 1971 року; 4,82м, 2,46м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по державному акту.

Накладання №5 це накладання частини земельної ділянки, яка згідно плану забудови від 29 червня 1971 року була виділена гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 по державному акту. Дане накладання також має трикутну форму. Площа накладання становить 3,58м2. Це накладання має такі геометричні розміри, починаючи з точки, яка на План-схемі №9 позначена під №2, за годинниковою стрілкою: 2,37м, 19,51м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по державному акту; 21,86м - по межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно плану забудови від 29 червня 1971 року.

З. 4. Фактичний порядок користування земельною ділянкою в с. Мокра, 4, Перечинського району, Закарпатській області, не відповідає правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Невідповідність полягає в тому, що згідно з правовстановлюючими документами площа земельної ділянки, яка надана в користування ОСОБА_1 повинна становити 0,07 га, що в перерахунку становить 700м2, фактична ж площа цієї земельної ділянки становить 0,1235га, тобто 1235м .

В зв'язку з цим також має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж землекористувачем ОСОБА_1 земельною ділянкою в с. Мокра, 4, Перечинського району, відповідно до правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Як було встановлено при наданні відповіді на питання №2, часткове порушення меж здійснено в сторону земельної ділянки під №5, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082 від 08 листопада 2010 року, а часткового - за рахунок інших земель

Вищевказані невідповідності є порушенням частини першої статті 116 та пункту г) частини 1 статті 91 Земельного Кодексу України, прийнятого законом України від 25.10.2001. №2768-111.

5. Фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельної ділянки в с. Мокра, 4, Перечинського району, які належать ОСОБА_1 не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та користування на цю земельну ділянку.

При співставленні фактичної ситуації з представленим планом забудови земельної ділянки від 29 червня 1971 року було встановлено, що такі повністю не відповідають між собою. Накладання фактичної ситуації на План-забудови зображено на План-схемі №2, що додається в Додатку 2 до даного Висновку.

Зокрема на плані забудови від 29 червня 1971 року зображено тільки житловий будинок та одна підсобна будівля, яка розташовується позаду нього, тоді як фактично будівель є більше. Окрім цього, саме розташування будівель, які зображені на плані забудови від 29 червня 1971 року, відрізняється від фактичного розташування. При цьому різниця є значною.

Що стосується відповідності технічному паспорту на будинок №4 в с. Мокра, то як було встановлено, склад будівель і споруд по технічному паспорту відрізняється від фактичного складу будівель і споруд будинковолодіння №4. Невідповідність полягає в тому, що окрім передбачених технічним паспортом будівель і споруд, фактично є наявним ще дерев'яний сарай. Цей сарай на План-схемі №1, яка складена експертом по фактичному землекористуванню, позначено під літерою «З».

Щодо розташування будівель на самій земельній ділянці, то такий приблизно відповідає фактичному. Однак, частина земельної ділянки, на якій фактично розташовується сарай під літерою «З», на технічному паспорті є відсутньою. Окрім цього, фактична конфігурація будівлі під літерою «В» «Літня кухня» не відповідає конфігурації, зазначеній в технічному паспорті.

Житловий будинок під літерою «А», підсобна будівля під літерою «Б» та літня кухня під літерою «В» будинковолодіння в с. Мокра, 4, по відношенню до межі з сусіднім будинковолодінням в с. Мокра, 5, розташовані з порушенням п.3.25* ДБН 360-92**. (Т-2 а.с. 75-95).

Таким чином, вказаним вище висновком судової земельно-технічної експертизи спростовується висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082, кадастровий номер :01:001:0012, про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1999 га, розташовану в с. Мокра, буд. 5, Перечинського району Закарпатської області, видачею якого порушено права позивачки на користування земельною ділянкою, наданою їй для будівництва житлового будинку, оскільки мають місце:

- Накладання № 1 частини земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2, яка належить їй по спірному державному акту, площа якої становить 0,98 м. кв.;

- Накладання № 2 частини земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2, яка належить їй по спірному державному акту, площа якої становить 19,75 кв. м.;

- Накладання № 3 частини земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2, однак, яка їй не належить по спірному державному акту, на земельну ділянку ОСОБА_1, площа якої становить 3,87 м. кв.;

- Накладання № 4 частин земельної ділянки, яка згідного державного акту ОСОБА_2, на земельну ділянку , яка згідно з планом забудови від 29 червня 1971 року буда виділена в користування ОСОБА_1, площа якої становить 2,33 кв.м.;

- Накладання № 5 частини земельної ділянки, яка згідно плану забудови від 29 червня 1971 року була виділена ОСОБА_1, на земельну ділянку ОСОБА_2 по державному акту, площа накладання становить 3,58 м. кв..

ОСОБА_4 до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом неправильно застосовано норми права і висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись вимогами ст. 309 ЦПК України вважає, що рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позов про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.

Рішення суду в частині відмови в позові про відновлення меж земельної ділянки слід залишити без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору у розмірі 365 грн. 40 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду від 27 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082, кадастровий номер :01:001:0012, про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1999 га, розташовану в с. Мокра, буд. 5, Перечинського району Закарпатської області.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: