АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1045/16 Доповідач - Бершадська Г.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю представників сторін, ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ПАТ ОСОБА_2 Аваль звернулось в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 03.08.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 013/09-03/29/07М, згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 121 642,85 дол. США, із врахуванням капіталізації відсотків, терміном на 120 місяців, по 02.08.2017 р., зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, укладено між позивачем та ОСОБА_5 договір іпотеки від 07.08.2007 р., предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться на вул. Ак.С.Дністярнського,18 у м.Тернополі. Так як відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, то виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 дол. США, яку позивач просив стягнути з боржника та іпотекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль, заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 960,73 доларів США (сто одинадцять тисяч девятсот шістдесят доларів США 73 центів), що складає 894 902,11 грн. (вісімсот девяносто чотири тисячі девятсот дві гривень 11 копійок) та сплачений судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок гривень 00 копійок).

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ ОСОБА_2 Аваль просить рішення суду в частині відмови звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги, посилаючись на те, що кредитні кошти видавались позичальнику із цільовим призначенням на поповнення обігових коштів, а тому суд безпідставно застосував ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року скасовано, зобовязано суд зясувати, на які саме цілі видавався кредит та звернути увагу на необхідність зазначити в рішенні суду початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 21 листопада 2014 року померла, спадкоємцями її майна є її сини: ОСОБА_4, який не відмовився від спадкування за заповітом, оскільки є зареєстрованим у спірному будинку та ОСОБА_1, який на день смерті матері був особою пенсійного віку, непрацездатним і у шестимісячний строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Судом їх залучено до участі в справі як правонаступників.

У судовому засіданні представник ПАТ ОСОБА_2 Аваль апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що виданий ОСОБА_3 кредит не є споживчим, оскільки про це зазначено в тексті договору. В договорі чітко зазначена мета кредиту для поповнення обігових коштів, і вказаний термін застосовується у виробничій сфері в разі надання неспоживчих кредитів. Це підтверджується і клопотанням позичальника про видачу кредиту та заявою-анкетою, в яких позичальник просив видати кредит для розвитку бізнесу роздрібної торгівлі побутовою електричною технікою, посудом. Враховуючи вказівку Вищого спеціалізованого суду України щодо потреби зазначення ціни іпотечного майна, то субєктом оціночної діяльності проведено оцінку предмета іпотеки, вартість якого згідно звіту становить 1 062 220 грн, яку слід визначити як ціну продажу предмета іпотеки. На даний час судове рішення стосовно ОСОБА_3 не предявлялось до примусового виконання.

ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що кредит він отримував для ТОВ Елара за просьбою його директора - ОСОБА_4. Кошти він йому передав, тому останній виступав поручителем за кредитним договором, а його матір - заставодавцем (передала в іпотеку належний їй житловий будинок). Клопотання про видачу кредиту написане ним власноручно і заяву-анкету також він підписував. Оскільки ОСОБА_4 відмовляється погашати кредит, вважає, що кредит повинен бути погашений за рахунок предмета іпотеки. Кредит не є споживчим, оскільки видавався на поповнення обігових коштів, а саме для розвитку бізнесу.

Представник ОСОБА_4 вважає рішення суду законним, оскільки кредит видано фізичній особі, тому він є споживчим і відповідно підлягає застосуванню ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Вважає, що рахунки, зазначені в кредитному договорі свідчать про те, що ОСОБА_3 використав кошти на поточні потреби споживчі цілі, та в жодному випадку не для здійснення підприємницької діяльності. Враховуючи що кредит є споживчим, не вважає за доцільне обговорювати вартість предмета іпотеки.

ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що йому відомо про те, що у його брата з ОСОБА_3 був спільний бізнес, однак про договір іпотеки йому не було відомо. Ще при житті мати казала, що ніяких договорів не підписувала. Вважає, що ОСОБА_3 є позичальником і сам повинен повертати кредит, а він має право на спадкування будинку матері як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 03.08.2007 року між ПАТ ОСОБА_2 Аваль (далі ВАТ ОСОБА_2 Аваль), правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 Аваль, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 13/09-03/29/07М на поповнення обігових коштів, відповідно до умов якого останній отримав кредит з врахуванням капіталізації відсотків у розмірі 121 642,85 дол. США зі сплатою 13,5 % річних та з кінцевим терміном повернення до 02.08.2017 року.

На забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору, 07.08.2007 року між ПАТ ОСОБА_2 Аваль та ОСОБА_5 укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки, предметом якого є будинковолодіння № 18 по вул. Академіка ОСОБА_6 у м. Тернопіль, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м., житловою - 58,4 кв. м., з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ.А, цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ.Б, цегляного гаражу, зазначеного в генплані під літ.В, цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ.Г, огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення І з асфальту.

У результаті неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за вказаним кредитним договором у ОСОБА_3 станом на 28 серпня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 дол. США, що еквівалентно 894 902 грн. 11 коп., згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України і яка складається з: 89 155,65 дол. США - сума неповерненого кредиту; 19 606,41 дол. США - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1 378,42 дол. США - сума пені за прострочення строків сплати кредиту; 1 820,26 дол. США - сума пені за прострочення строків сплати відсотків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 вказану суму боргу і в цій частині рішення набрало законної сили.

Сторони в суді апеляційної інстанції не заперечували розміру та розрахунку даної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ ОСОБА_2 Аваль в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки кредит отримано на споживчі цілі, площа предмета іпотеки будинку №18 по вул. Ак.С.Дністрянського у м.Тернополі не перевищує 250 кв.м та використовується як постійне місце проживання іпотекодавця.

Однак з таким висновком суду колегія не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до до п. 23 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а споживчий кредит - - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Отже, особливістю споживчого кредиту є той факт, що обєктом кредитування є витрати, повязані із задоволенням особистих потреб позичальника.

В кредитному договорі, укладеному між ВАТ ОСОБА_2 Аваль та ОСОБА_3 зазначено цільове призначення кредиту - на поповнення обігових коштів. В суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 неодноразово заявляв, що даний кредит використано на розвиток бізнесу у ТОВ Елада, директором якого був ОСОБА_4

ОСОБА_4 в судові засіданні апеляційної інстанції не зявлявся, а його представник не змогла пояснити обставини з використання кредитних коштів, про які зазначав боржник ОСОБА_3

Крім цього, позивачем на підтвердження позовних вимог надано клопотання ОСОБА_3 про надання йому кредиту в сумі 150 000 дол. США терміном на 10 років та заяву-анкету, в яких останній просив надати йому кредит на розвиток бізнесу під заставу житлового будинку в м.Тернополі по вул. Ак.С.Дністрянського,18 та основним видом бізнесу зазначав роздрібну торгівлю електричною побутовою технікою, посудом (а.с. 156-157). ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції визнав факт написання ним таких заяв з метою отримання кредиту.

Враховуючи вищезазначені обставини та диспозицію ч. 1 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що наданий ОСОБА_3 кредит не є споживчим і положення ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті при вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на іпотечне майно не підлягають застосуванню.

Та обставина, що ОСОБА_3 отримав кредит як фізична особа, а не як підприємець, сама по собі не свідчить про те, що кредит є споживчим.

Посилання представника ОСОБА_4 на Правила бухгалтерського обліку операцій з використанням платіжних карток у банках України та рахунки, що використовуються для відображення в бухгалтерському обліку операцій з використанням платіжних карток, не заслуговують уваги суду, оскільки вказані правила визначають порядок обліку банками України операцій лише з використанням платіжних карток внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем під час здійснення оплати вартості товарів і послуг.

У відповідності до ст.7 Закону України Про іпотеку, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч.1, 2 ст.24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, ч. 3 ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно зі ст.25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону, за якою одним із способів звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.

Положеннями ч.1ст.39 Закону Про іпотеку передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Позивачем на підтвердження початкової ціни предмета іпотеки надано суду звіт про ринокову вартість будинковолодіння, що знаходиться в м.Тернополі по вул. Ак.С.Дністрянського,18, виконаного субєктом оціночної діяльності, згідно якого ринкова вартість будинковолодіння станом на дату ухвалення рішення становить 1 062 220 грн.

Спору в суді апеляційної інстанції щодо такої оцінки предмета іпотеки у ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4 не виникало, клопотання про призначення та проведення судової експертизи останні не заявляли, а тому в суду немає підстав не брати її до уваги.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №013/09-03/29/07М від 3 серпня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року в частині відмови звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити нове, яким: звернути стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Тернополі на вул. ОСОБА_7 ОСОБА_6, буд.18, і який складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв.м, житловою площею 58,4 кв.м, з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під. літ.А, цегляним гаражем зазначеного під літ.В, цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної під літ.Б, цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ.Г, огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення 1 з асфальту, що належав на праві приватної власності ОСОБА_5, померлої 21 листопада 2014 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ ОСОБА_2 Аваль за кредитним договором 013/09-03/29/07М від 03 серпня 2007 року в сумі 111960,73 дол. США, що еквівалентно 894902,11 грн. в тому числі: заборгованість за кредитом - 89155,65 доларів США, що еквівалентно 712621,11 грн., сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19606,41 доларів США, що еквівалентно 156714,04 грн., пеня по кредиту - 1378,42 доларів США, що еквівалентно 11017,70 грн., сума пені за прострочення строків сплати відсотків 1820,26 дол. США, що еквівалентно 14549,31 грн. шляхом реалізації цього майна на прилюдних торгах за початковою ціною 1062220 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8