АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5236/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_5, та ставив питання, із урахуванням збільшених позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості в розмірі 10 000 доларів США, відсотки за користування коштами в сумі 14 833, 97 доларів США, а всього 24 833, 97 доларів США з конвертацією суми в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 04.05.2011 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки. За умовами якого позивач передав, а відповідач прийняла грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, які остання зобов'язувався повернути до 04.08.2011 року, зі сплатою 3% в місяць. Разом з тим, в зазначений строк вказані кошти повернуті не були. А відтак, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за розпискою від 04.05.2011 року в розмірі 10 000 доларів США, що на дату винесення рішення 19 червня 2015 року еквівалентно за офіційним курсом НБУ -213 291 гривень, відсотки за користування коштами в розмірі 14 833, 97 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ становить - 316 395, 22 гривень, а всього 24 833, 97 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 529 686, 22 гривні.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, заяву представника ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Задовольняючи вимоги позивача суд першої інстанції виходив з їх доведеності, зазначаючи, що між сторонами укладеного договір позики, на підтвердження укладення якого надано розписку за якою відповідач зобов'язана повернути позивачу отримані у борг кошти на підставі положень ст.ст. 1046, 1047 та 1049 ЦК України.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач вказувала на те, що розписка на суму 10000 доларів США яка є предметом спору, не може розглядатися як підтвердження існування договору позики. Не може розглядатися як договір позики, оскільки така розписка не містить умов про: отримання ОСОБА_5 грошових коштів в момент написання розписки, отримання грошових коштів саме у позику (в борг), обов'язок ОСОБА_5 щодо повернення грошових коштів і яких саме коштів, місце написання розписки та місце так званого отримання грошових коштів як і місце їх повернення. А за відсутності таких умов, ця розписка не є борговим документом.

Також розписка не містить дати її складання, оскільки «04.05.11» - на думку скаржника, не є датою і не може розглядатися як дата написання розписки. Як і сплата процентів, якщо і вважати існування такої умови в розписці, то такі могли б платитися, перш за все при існуванні письмового договору позики, а по друге тільки за один місяць, оскільки про сплату щомісячно умови в розписці немає, що власне не враховано судом при вирішенні справи та ухваленні оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

У справі, яка переглядається є розписка від 04 травня 2011 року з тексту якої вбачається, що ОСОБА_5 взяла у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, строком до 04.08.2011 року зі сплатою 3 % місячних.

Отже, розписка надана ОСОБА_5 містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів.

Колегія суддів вважає, що не знайшли підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що спірна розписка, яка міститься в матеріалах справи була видана відповідачем на підтвердження зменшення заборгованості за розписками, які складалися нею в 2007-2008 та 2010 роках на загальну суму 109 000 доларів США, саме на прохання ОСОБА_6 та небажанням останнього повернути оригінали розписок, кошти за якими було нею повернуто.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наявна в матеріалах справи розписка за своїм текстом не містить даних щодо складення її на підтвердження зменшення будь-якої заборгованості що існувала між сторонами до 04 травня 2011 року.

Також скаржником як на підтвердження зазначених доводів з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України було надано до справи : - постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 31.08.2012 року ; - пояснення ОСОБА_5 надані на ім'я начальника Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ; - пояснення ОСОБА_5 надані на ім'я Ректора Національної академії внутрішніх справ від 15 травня 2012 року (т. 2 а.с. 21-27, 74 -78).

Зазначені документи також не містять у собі будь-яких пояснень ОСОБА_5 щодо правових підстав та обставин написання нею розписки датованої 04.05.2011 року на суму 10 000 доларів США . Відсутні пояснення, які б вказували на те, що сума вказана в розписці від 04.05.2011 року складає залишок боргових зобов'язань взятих відповідачем на себе раніше з урахуванням боргових відносин що були між сторонами протягом 2007 -2010 років на загальну суму 109 тисяч доларів США.

Не ґрунтуються на нормах діючого законодавства і доводи апеляційної скарги в частині того, що вираження зобов'язання в іноземній валюті суперечить закону та як наслідок є недійсним і це повинно було бути враховано судом першої інстанції при вирішенні справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 19 червня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: