У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Леска В.В.

за участю секретаря Сочки І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року по справі за поданням міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою задоволено подання державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове проникнення до житла ОСОБА_2

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Зокрема, вказує на те, що жодних повідомлень від ДВС він не отримував. Вказує, що твердження виконавця та суду про те, що його дружина перешкоджала вчинити виконавчі дії про виселення є голослівним так як не існує ніякого виконавчого листа про виселення ОСОБА_2 03.03.2016 року хворіла його донька,і дружина з дитиною ходила до лікаря, саме з 14.00. по 17.00 була в дільничого лікаря. Зазначає, що суд лише повторив подання виконавця, зазначивши, що входження до квартири не відбулося через не допуск дружини боржника, не зазначивши коли, з ким і о котрій годині. Звертає увагу на те, що в порушення ч.2 ст. 376 ЦПК України суд розглянув подання без участі виконавця. Також посилається на те, що не вбачається, що під час виконавчої дії були присутні стягувані.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні МВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться виконавчий лист про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. Боржником по даному виконавчому листу є ОСОБА_2 (а.с.4).

Постановою державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ від 15.12.2015 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом та надано боржнику строк добровільно виконати рішення суду до 22.12.2015 року (а.с.7).

Постановою державного виконавця від 11.01.2016 року накладено н ОСОБА_2 штраф за невиконання виконавчого листа та зобов'язано його виконати рішення суду в строк до 18.01.2016 року (а.с.15).

Листом від 18.02.2016 року державним виконавцем повідомлено сторони виконавчого провадження та їх представників про те, що 03.03.2016 року о 16.00 год. відбудеться примусове виконання виконавчого документу, тобто вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25).

Згідно акту головного державного виконавця від 03.03.2016 року при виході за адресою вказаною у виконавчому документі увійти в приміщення не вдалося так як дружина боржника на закону вимогу виконавця категорично відмовилася впускати у приміщення. Даний акт підписано головним державним виконавцем Грицищук М.П., стягувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, двома понятими - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.32)

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дана норма права кореспондується з п.10 ч.3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно якого державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

З аналізу даних норм слідує, що підставою для примусового проникнення до житла боржника є невиконання рішення суду боржником у добровільному порядку та ненадання доступу державному виконавцю до свого майна.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання, так як створення з боку боржника перешкод у виконанні рішення в частині вселення підтверджено матеріалами справи.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що жодних повідомлень від державного виконавця він не отримував, оскільки це спростовується матеріалами справи. Зокрема лист виконавця від 18.02.2016 року направлявся на адресу боржника, що підтверджується реєстром рекомендованих листів та квитанцією Укрпошти (а.с.28-31).

Не може бути взято до уваги і посилання апелянта на відсутність виконавчого листа про його виселення, оскільки зазначення в поданні слова «виселення» при описів виконавчого листа є просто опискою. Як слідує з виконавчого листа та акту від 03.03.2016 року виконавцем вчинялися примусові дії щодо вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, і саме вчиненню цих дій вчинялися перешкоди. В будь-якому разі акта формальна обставина як описка в поданні не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Не можуть братися до уваги й твердження апелянта про те, що його дружина з дитиною з 14.00 по 17.00 03.03.2016 року була у дільничого лікаря, так як жодних доказів на підтвердження даної обставини матеріали справи не містять.

Відхиляє колегія суддів і твердження апелянта щодо не зазначення коли, з ким і о котрій годині не вдалося здійснити входження до квартири, оскільки з акту від 03.03.2016 року чітко вбачається, що дані обставини мали місце о 16.00 год. та саме державному виконавцю разом з представником стягувачів ОСОБА_7 з інспектором поліції, який був залучений до участі у виконавчій дії, не вдалося здійснити входження до квартири.

Щодо посилання апелянта на розгляд подання за відсутності державного виконавця та відсутність стягувачів при здійсненні виконавчої дії 03.03.2016 року, то зазначені обставини стосуються виключно прав стягувачів та державного виконавця, які ухвалу суду не оскаржували, жодних прав боржника зазначене не порушує, а відтак він не вправі з цих підстав оскаржувати ухвалу суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував процесуальний закон та дотримався процедури розгляду справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без зміни.

Керуючись 307, 312-315, 376 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді