Номер провадження: 22-ц/785/4775/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі: головуючого Суворова В.О.

суддів Сватаненко В.І.

ОСОБА_2

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 грудня 2015 року по справі за поданням Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2015 року заступник начальника відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського МРУЮ в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПП «Форвард-А» ОСОБА_3, до виконання виконавчого листа № 815/842/13-а , виданого Одеським окружним адміністративним судом від 04 квітня 2013 року та виконавчого листа № 815/4032/13-а, виданого Одеським окружним адміністративним судом від 22 листопада 2013 року.

Обґрунтовуючи своє подання ОСОБА_4 вказує на те, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 815/842/13-а, виданий Одеським окружним адміністративним судом від 04 квітня 2013 року про стягнення з ПП «Форвард-А» до Державного бюджету України податкового боргу у сумі 157849,85 грн.; № 815/4032/13-а , виданий Одеським окружним адміністративним судом від 22 листопада 2013 року про стягнення з ПП «Форвард-А» до Державного бюджету України податкового боргу у сумі 990724,58 грн. Винесено постанову про стягнення з підприємства виконавчого збору у розмірі 114857,44 грн. та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100 грн.

На обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що ОСОБА_3 вимоги виконавчих документів не виконав, у звязку з чим державний виконавець просить задовольнити своє подання (а.с.2,3).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 грудня 2015 року подання Віддлу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволено.

Обмежено ОСОБА_3, який мешкає за адресою: 65 000 АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання виконавчого листа № 815/842/13-а , виданого Одеським окружним адміністративним судом від 04 квітня 2013 року та виконавчого листа № 815/4032/13-а, виданого Одеським окружним адміністративним судом від 22 листопада 2013 року, без вилучення закордонного паспортного документу.

Виконання рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України покладено на Державну прикордонну службу України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування ухвали суду в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність ухвали суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 815/842/13-а виданого Одеським окружним адміністративним судом від 04 квітня 2013 року про стягнення з ПП «Форвард-А» до Державного бюджету України податкового боргу у сумі 157849,85 грн.; № 815/4032/13-а виданого Одеським окружним адміністративним судом від 22 листопада 2013 року про стягнення з ПП «Форвард-А» до Державного бюджету України податкового боргу у сумі 990724,58 грн.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржену ухвалу виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань за виконавчими документами, що значно ускладнює виконання рішення суду та грубо порушує законні вимоги стягувача.

Але з вказаним висновком судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межи України - до виконання зобовязань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобовязань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Колегія суддів звертає увагу, що надані до подання письмові документи не містять взагалі інформації про стан виконання рішень боржником.

Крім того, суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця у порушення вимог ст. 88 ЗУ «Про виконавче провадження», не витребувавши для огляду матеріалів виконавчого провадження, а лише обмежився матеріалами подання, та за результатами розгляду постановив ухвалу про задоволення подання.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішень суду.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала скасуванню, з постановленням по справі нової ухвали про відмову у задоволенні подання протимчасове обмеження громадянину України - боржнику у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 грудня 2015 року - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського МРУЮ в Одеській області ОСОБА_4 про тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

ОСОБА_2

ОСОБА_5