АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5877/2016 Головуючий в 1 інстанції -Катющенко В.П.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року по справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А :

КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги .

В обґрунтування позову позивач зазначав, що на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 10 січня 2008 року № 2 Підприємство утримує та проводить обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженим розпорядженням Дарницької райдержадміністрації м.Києва від 27 червня 2007 року, КП «Житло-сервіс» визначено експлуатуючою організацією за даним будинком.

Квартира АДРЕСА_1, що складається з чотирьох кімнат, загальною площею 136,10 кв.м., належить відповідачці - ОСОБА_1 на праві приватної власності. Між КП «Житло-сервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір «На обслуговування будинку і прибудинкової території» від 31 березня 2008 року, згідно з умовами якого позивач забезпечує виконання комплексу робіт по утриманню будинку та прибудинкової території у відповідності до діючого законодавства України.

Відповідачка несвоєчасно оплачує надані їй житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, яку вона в добровільному порядку погашати не бажає. З урахуванням уточнених позовних вимог Комунальне підприємство просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за жилого-комунальні послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 50 038 грн. 58 коп. за період часу з 01 жовтня 2011 року по 01 жовтня 2015 року, що складається з: суми основного боргу - 31 165,02 грн.; 3% річних - 3 742,36 грн.; інфляційних втрат - 15 131,19 грн.; а також відшкодувати сплачений судовий збір в розмірі 1 218,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, у урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 50 038 грн. 58 коп., та судовий збір в сумі 1 218 грн., а всього 51 256 грн. 58 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2.1. Статуту КП «Житло-Сервіс», підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями (а.с.29-33).

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що наказом Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2 від 10 січня 2008 року «Про передачу на обслуговування жилого будинку на АДРЕСА_1» було зобов'язано директора КП «Житлоінвестбуд-УКБ» передати КП «Житло-Сервіс» для обслуговування жилий будинок на АДРЕСА_1 (а.с.11).

На підставі свідоцтва про право власності від 20.03.2008 р. відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.17).

Встановлено, що 31 березня 2008 року між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та відповідачкою, як власником зазначеної квартири, було укладено Договір №216 на обслуговування будинку і прибудинкових територій, згідно з яким Підприємство зобов'язано надавати ОСОБА_1 послуги з обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території (а.с.19-20).

Відповідно до п.п. 2.2.2. п. 2.2. Розділу 2 договору, власник квартири зобов'язується: не пізніше 20 числа поточного місяця вносити плату за квитанціями ГІОЦ (Головний інформаційно-обчислювальний центр), що надходять (надсилаються) власнику квартири, за утримання будинку та прибудинкової території і ремонт, комунальні та інші послуги, передбачені цим договором, згідно чинних розцінок і тарифів на ці послуги та за показниками лічильників.

Як видно з матеріалів справи, позивачем надавалися відповідачці послуги з утримання будинку й прибудинкової території та з центрального опалення квартири. Разом з тим, з боку ОСОБА_1 мало місце порушення умов договору на обслуговування будинку і прибудинкових територій, в зв»язку з чим утворилася заборгованість за надані їй житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року, яка відповідно до розрахунку, наданому представником позивача становить 31 165,02 грн., з яких: 19 989,96 грн. - заборгованість з надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та 11 175,06 гривень - заборгованість за надання послуг з центрального опалення.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2023цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України; закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи те, що по справі встановлено несплату відповідачкою наданих їй позивачем житлово-комунальних послуг, суд прийшов до правильного висновку про те, що право позивача на отримання від ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та суми інфляційних втрат підлягає судовому захисту, обґрунтовано стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість з надання послуг по утриманню будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) в сумі 19 989,96 грн., заборгованість за надання послуг з центрального опалення в сумі 11 175,06 грн., а всього заборгованість на загальну суму 31 165,02 грн.

Судом також правильно визначено та стягнуто на користь позивача 3% річних від вказаної простроченої суми, що становлять 3 742,36 грн., та інфляційні втрати за спірний період в сумі 15 131,19 грн. Правильність розрахунків позивача сумнівів у колегії суддів не викликає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем неправильно визначено розмір нарахованої плати за обслуговування прибудинкової території, не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.ст. 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нарахування вартості послуг з центрального опалення за опалювальний період здійснювалось позивачем на підставі показників будинкового лічильника за опалювальний період за тарифом, затвердженим Розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2011 року № 857.

Розрахунки вартості спожитої теплової енергії на 1 м2 опалювальної площі квартири відповідачки надані суду позивачем.

Нарахування вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території експлуатаційні витрати) виконані позивачем за тарифом, затвердженим Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010 року № 1221.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ОСОБА_1 та її представником не надано суду переконливих та складених у встановленому законом порядку доказів, які б підтверджували, що житлово - комунальні послуги не надавалися Підприємством або надавалися неповно чи неякісно, або недоліки не були вчасно усунуті.

Та обставина, що в провадженні Дарницького районного суду м.Києва перебуває цивільна справи за позовом ОСОБА_1 до КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про визнання договору на обслуговування будинку і прибудинкової території недійсним, не є підставою для відмови в задоволенні даного позову про стягнення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги.

Є неспроможними й доводи відповідачки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про необхідність застосування до вимог КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як видно зі справи, ні відповідачка, ні її представник не заявляли суду першої інстанції про застосування позовної давності, а тому апеляційний суд позбавлений можливості для її застосування.

Такими чином, суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - сервіс», обґрунтовано задовольнивши позов Підприємства.

Доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 -315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: