Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» (далі - КП «Червонограджитлокомунсервіс» звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість, яка утворилася станом на 25 червня 2010 року, у розмірі 11 884 грн 44 коп., посилаючись на те, що відповідачі несвоєчасно вносять платежі за надані їм послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій і теплову енергію.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2011 року в задоволенні позову КП «Червонограджитлокомунсервіс»відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КП «Червонограджитлокомунсервіс» 11 884 грн 44 коп. боргу за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій і опалення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована у ній разом із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно із довідкою КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 26 лютого 2008 року заборгованість із квартирної плати станом на 25 лютого 2008 року становить 5 685 грн 93 коп.

Відповідно до попередження КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 06 лютого 2008 року, надісланого ОСОБА_3, останню повідомлено, що за нею рахується заборгованість за квартирну плату (плату за утримання житла), яка станом на 01 грудня 2007 року становить 4 962 грн 13 коп. при місячному нарахуванні 33 грн 31 коп. та в опалювальний сезон - 343 грн 51 коп. Також згаданим повідомленням позивач запропонував відповідачам сплатити борг готівкою або укласти з ним договір про реструктуризацію боргу за надані послуги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказана позивачем заборгованість не підлягає стягненню з відповідачів, оскільки договір про надання послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та опалення між сторонами не укладався.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що за нормами ст. ст. 67, 68 ЖК України та ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та дійшов висновку про встановлення факту наявності заборгованості з оплати наданих послуг у розмірі 11 884 грн 44 коп., яка утворилася станом на 25 червня 2010 року.

Проте погодитися з висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон України) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 Закону України визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не звернув уваги на те, що відповідачі не заперечували свій обов'язок з оплати за надані комунальні послуги, проте посилались на відсутність у них заборгованості у зазначеному позивачем розмірі та неправильність розрахунку цієї заборгованості.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, не з'ясував, за який саме період утворилася визначена позивачем сума боргу в розмірі 1 1884 грн 44 коп. і за які саме надані послуги, не надав жодної правової оцінки наданим позивачами рахункам і квитанціям із їх оплати.

Із матеріалів справи, зокрема із розрахунку заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій, вбачається. що за червень 2009 року заборгованість за вказані вище послуги по квартирі АДРЕСА_1 становить 59 грн 56 коп. (а. с. 97).

Згідно із рахунком на оплату комунальних послуг за червень 2009 року, що міститься на а. с. 155, до сплати нарахована сума у розмірі 120 грн 21 коп.

Відповідно до квитанції від 25 липня 2009 року за червень 2009 року сплачено кошти у розмірі 347 грн 12 коп. (а. с. 168).

Пославшись на накази позивача про встановлення тарифів на оплату опалення в період з 2005 року до 2010 року, апеляційний суд при цьому не навів розрахунку, який би підтверджував період утворення заборгованості за цю послугу та в якому розмірі, а також складові боргу.

Також суд не надав ніякої оцінки довідкам позивача, наявним на а. с. 8 та 22, згідно із якими борг відповідачів станом на 01 жовтня 2008 року становив 6 456 грн 96 коп., а станом на 22 березня 2010 року - 11 293 грн 47 коп., при тому, що згідно із квитанціями на оплату, які направлялися позивачем, у цей проміжок часу відповідачами здійснювалась оплата наданих їм послуг.

За таких обставин рішення апеляційного суду не повністю відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко