ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6093/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шклянки М.П.

при секретарі Галян Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗГОДА-96» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка з урахуванням уточнень позовних вимог становить суму 8318,36 грн.

При цьому представник позивача в своєму позові та в судовому засіданні посилався на те, що позивач на підставі ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» надає відповідачу послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. Відповідач частково сплачував за житлово-комунальні послуги та станом на вересень 2016 року, після часткової сплати боргу сума його основної заборгованості становить 2778,38 грн, з урахуванням 3% річних у розмірі 533,04 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 5006,94 грн., а всього становить 8318,36 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі. Пояснили, що за житлово-комунальні послуги відповідач сплачує відповідно до показань лічильників, зокрема холодної та гарячої води. Крім того зауважили, що позивач всупереч вимогам законодавства відмовляється укладати з відповідачем договір на утримання будинку та прибудинкової території. Крім того, розрахунки боргу позивача є невірними, оскільки тарифи зазначені в ньому не відпвідають дійсності. Просили в позові відмовити.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи прийшов до висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач відповідно до свідоцтва про право власності від 04.06.1997 року є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають крім відповідача ще дві особи: його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4

Позивач є балансоутримувачем будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є постачальником комунальних послуг. Відповідно до чого надає власникам квартир послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, опаленню водопостачанню. Правління ОСББ «ЗГОДА-96» самостійно здійснює функції управителя, воно за договором з постачальниками комунальних послуг є колективним замовником (абонентом) таких послуг. Тому ОСББ несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих комунальних послуг.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець, тобто суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу, в даному випадку ОСББ «Згода-96», зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Як встановлено в судовому засіданні договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами укладений не був, що являється порушенням вимог законодавства. В судовому засіданні відповідач неодноразово наголошував на обов'язку зі сторони позивача укласти з ним відповідний договір, доказів на ухилення відповідачем від укладення договору представником позивача надано не було.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції до 1 липня 2015р. відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору. Відповідно до абзацу 6 ст. 13 закону , укладання договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим. Відповідно до ч.І пункту 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У разі відмови власника квартири укласти договір , ОСББ має право звернутися до суду про зобов'язання власника, який відмовляється укласти договір.

Основним доказом, наданим позивачем на підтвердження заборгованості відповідача є відповідний розрахунок боргу (а.с.11,80).

Відповідно до вказаного розрахунку, борг відповідачу нараховувався з березня 2013 року. При цьому станом на березень 2013 року за відповідачем вже рахувалась заборгованість в розмірі 4101,09 грн. яка враховувалась і при нарахуванні штрафних санкцій та інфляційної складової.

У відповідності до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові (ст.267 ч.4 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся із вказаним позовом до суду в липні 2016 року, а до того в червні 2016 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Отже перебіг позовної давності за зверненням позивача має відраховуватися з червня 2013 року. З огляду на це, вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача, яка станом на березень 2013 року становить 4101,09 грн. є безпідставними.

Крім того, представником позивача в судовому засіданні наголошувалось, що борг з постачання гарячої та холодної води та водовідведення нараховувався відповідачу виходячи з кількості зареєстрованих осіб у квартирі у зв'язку з відсутністю у відповідача засобів обліку холодної та гарячої води.

Однак з даним твердженням не можна погодитись, оскільки відповідачем в судовому засіданні неодноразово наголошувалось, що засоби обліку були ним встановлені та відповідач відмовляється здійснити їх повірку. На підтвердження наявності засобів обліку холодного та гарячого водопостачання - лічильників відповідачем був наданий Акт обстеження лічильників холодного та гарячого водопостачання від 28.04.2015 року.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, п.9 у квартирі роботи з установлення засобів обліку води проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

П.10 Правил встановлено, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускаються за винятком, випадків, передбачених п.16 Правил, а саме у разі виникнення сумнівів щодо правильності їх показань.

П.п.14,15 Правил передбачено, що показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця; засоби обліку води підлягають періодичній повірці. У разі несправності засобів обліку, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами споживання.

П.17 Правил встановлює, що послуги з водопостачання оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з показаннями засобів обліку води. П.18 Система оплати послуг та форма оплати послуг визначаються у договорі між споживачем та виконавцем.

Згідно п.32 Правил виконавець зобов'язаний відновлювати надання послуг за письмовою заявою споживача шляхом зняття пломб із запірних вентилів у квартирі протягом доби; забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку.

Виходячи з вищевказаних норм законодавства, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості розрахунку боргу позивача, оскільки по-перше у порушення вимог законодавства позивачем не було укладено з відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг, згідно з вимогами якого надаються житлово-комунальні послуги, в тому числі і послуги з водопостачання, та передбачена відповідальність за невиконання його умов.

Крім того, позивачем не дотримувались норми законодавства, а саме Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення щодо періодичної повірки лічильників, не було здійснено постановку на облік квартирних засобів обліку води відповідача.

Крім того, відповідачем на підтвердження погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги були надані квитанції про оплату вартості житлово-комунальних послуг. Та, зокрема, при простому математичному підрахунку сплачених відповідачем послуг, що відображено в розрахунку заборгованості відповідача, вбачається, що відповідачем сплачено 8102,6 грн., що перебільшує наявну суму основної заборгованості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 59 ЦПК України містить поняття допустимості доказів, за якою суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з викладеного, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, оскільки він містить неточності та не відповідає дійсним обставинам справи. Отже посилання позивача на наявність боргу відповідача за житлово-комунальні послуги є недоведеним, оскільки розрахунки складені позивачем не відповідають встановленим нормам та отримані на підставі припущень, наявність боргу та подальшого нарахування за водопостачання за загальними тарифами є необґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212 -218, 224-228, ЦПК України, ст. ст. 64, 66, 67, 162 ЖК України, ст. 21,32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 суд -

В И Р І Ш И В:

У позові Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗГОДА-96» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: