АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2298/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/606/К/16 Коваль Н.В.
Категорія - 34 (I) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар - Євтодій К.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3,

представника відповідача Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області - Ісаєнкової Євгенії Валеріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої власнику транспортного засобу внаслідок неналежного утримання автомобільних доріг та скоєнням у зв'язку із цим дорожньо -транспортної пригоди (надалі - ДТП) та просив суд стягнути з Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області 191 407,22 грн. - в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих пошкодженням транспортного засобу, 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, зумовленої душевними стражданнями з приводу пошкодження майна, а також судові витрати по справі в сумі 2114,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 11.05.2015 року о 13-35 годині, керуючи автомобілем марки Джилі Емгранд 7, номерний знак НОМЕР_1, рухався по автомобільній дорозі Н-23 Кіровоград-Кривий Ріг Запоріжжя на 168 км+500 м. здійснюючи обгін побачив ями, які об'їхати по смузі зустрічного не міг, оскільки по ній рухались транспортні засоби у зустрічному напрямку, а загальмувати і зупинитись до ям не міг через невелику відстань. Через наїзд лівим переднім колесом автомобіля на одну із ям лопнув диск лівого колеса, обірвалася ліва шарова опора та лівий нижній речаг, після чого автомобіль став некерованим, змістився праворуч за напрямком руху та з'їхав у кювет і декілька разів перевернувся. Працівниками ВДАІ, яки прибули на місце пригоди було встановлено, що причиною ДТП стало порушення правил, норм та стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць посадовими особами, які є відповідальними за утримання зазначеної автомобільної дороги. Порушень Правил дорожнього руху України з боку позивача, які б могли стати у причиннім зв'язку скоєння ДТП не встановлено.

Враховуючи зазначене та те, що вини позивача в ДТП не має, позивач зазначив, що причиною ДТП є неналежна якість дороги, утримання якої відносить до компетенції відповідача, а тому вважає, що бездіяльність відповідача по незабезпеченню виявлення неналежної якості дороги та ремонту дороги є причиною ДТП, знаходиться в причинному зв'язку з наслідками ДТП, а тому просив задовольнити позов.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року позовні вимоги позивача задоволені частково, стягнуто з Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 191 407,22 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1933,96 грн. в рахунок оплати судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам діючого законодавства, дійшов висновку про наявність причинно-наслідковому зв'язку між станом автомобільної дороги та ДТП, з посиланням на висновок експертного авто товарознавчого дослідження, оскільки даний висновок є неналежним доказом по справі бо складений майже через місяць після самої ДТП. Крім того в сукупності надані позивачем документи на підтвердження вини відповідача не дають можливості встановити причини виникнення ДТП, що в свою чергу унеможливлює встановлення протиправності в дія власника автомобільної дороги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині задоволення позову ОСОБА_2 В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 рішення суду апелянтом не оскаржується. В зв'язку з цим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, колегією суддів не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2015 року о 13.30 на 168 км + 500 м автодороги Н-23 Кировоград - Кривий Ріг - Запоріжжя, ОСОБА_2 керуючи, належним йому на праві власності автомобілем, Джелі Емгранд 7, д/з НОМЕР_1 здійснюючи обгін побачив ями, які об'їхати по смузі зустрічного не міг, оскільки по ній рухались транспортні засоби у зустрічному напрямку, а загальмувати і зупинитись до ям не міг через невелику відстань.

Через наїзд лівим переднім колесом автомобіля на одну із ям лопнув диск лівого колеса, обірвалася ліва шарова опора та лівий нижній речаг, після чого автомобіль став некерованим, змістився праворуч за напрямком руху та з'їхав у кювет і декілька разів перевернувся. В результаті дорожньо транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб Джелі Емгранд 7, д/з НОМЕР_1.

Наведені обставини також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 12.05.2015 року (а.с.11), схемою місця ДТП від 11.05.2015 року з якій зазначено про наявність недоліків в утриманні вулично - шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП та зафіксовано наявність ямковості (а.с.12), актом обстеження дорожніх умов на 168 км + 500 м автодороги Н-23 Кировоград - Кривий Ріг - Запоріжжя, підписаного комісією у складі інспектора ОДР ВДАІ Криворізького району Копань А.В., старшого інспектора ВДАІ Криворізького району Федорович О.О., начальника дільниці Криворізької ДЕД ОСОБА_8 відповідно до п. 7 якого, встановлено ямковість 0,5х 0,3х0,1 м; 0,3х1,0х0,1 м.; 0,3х0,5х1,0 м. Відповідно до п. 29 - наявність на проїжджій частині руйнувань у вигляді ям та вибоїн, які сприяли скоєнню ДТП ( а.с.13-14) довідкою №14/18 -1, виданою ОСОБА_2 про ДТП, що відбулося 11.05.2015 року о 13.35 на автодорозі Кіровоград - Запоріжжя, в наслідок якої транспортний засіб Джилі Емгранд 7 номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження у вигляді деформації всього кузова автомобіля (а.с.15).

Вказані обставини встановлено і постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2015 року (а.с. 9-10), якою провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_8 за ч.4 ст.140 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою.

Протоколом огляду транспортного засобу здійсненного судовим експертом Чивчиш О.П. встановлено характер та обсяг пошкоджень автомобіля, висновком експертного автотоварознавчого дослідження встановлено розмір матеріального збитку завданого пошкодженням автомобіля - 189907,22 грн. (а.с. 23 - 65)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталося з вини служби автомобільних доріг Дніпропетровської області, тобто відповідача по справі, тому саме відповідач має відшкодовувати шкоду завдану позивачу своєю бездіяльністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Збитки відшкодовуються в повному обсязі.

Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про дорожній рух" власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з їх вини.

Відповідно до ст. 11 Закону "Про автомобільні дороги" основними обов'язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування, серед іншого, є: розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації; завчасне оповіщення користувачів автомобільних доріг про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів.

Стаття 13 Закону України "Про автомобільні дороги", визначає. що саме орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає, серед іншого, за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; а також за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг

загального користування у порядку, визначеному законом.

Пункт 11 Постанови КМ України від 30 березня 1994 р. N 198 "Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони" визначає, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи Органом управління Державної служби автомобільних доріг України в Дніпропетровській області є - Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, яка є юридичною особою.

Стаття 38 Постанови КМ України від 30.03.1994 року № 198 визначає, що основними вимогами до транспортно-експлуатаційного стану дорожніх об'єктів є відповідність контрольованих показників окремих їх елементів і об'єктів у цілому ДСТУ 3587. Згідно з п. 3.1.2 вказаного ДСТУ гранична глибина окремих осідань, вибоїн (ям) не повинна перевищувати 4 см. для доріг 1-ІІІ категорії, 6 см. для решти категорій, а враховуючи, що вказана дорога віднесена до групи доріг місцевого значення, її стан, за наявності вибоїни з 5 см. до 9 см., що зафіксовано в додатку до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 11), не відповідає державному стандарту.

Як вбачається з договору підряду № ЕУД д-3 від 25.02.2015 року ДП «Дніпропетровський облавтодор» є підрядником, який зобов'язується виконувати послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг, в межах виділених фінансових ресурсів та згідно щомісячних планів завдань та кошторисної документації, складених на основі актів-дефектів (п.п. 1.3; 1.4, Договору) (а.с. 99-100).

Посилання відповідача в суді апеляційної інстанції на той факт, що вони не є винними у тому, що ділянка дороги, де мало місце ДТП, не відповідала вимогам державних стандартів, оскільки за її належне утримання мав відповідати підрядчик ДП «Дніпропетровський облавтодор», колегією суддів в даному випадку не беруться до уваги.

Так, відповідно вищевказаного договору сторони наділені взаємними правами і обов'язками щодо предмету договору та у випадках неналежного виконання зобов'язань за договором, вправі вимагати застосування визначених договором чи законом правових наслідків порушення зобов'язання, відповідно до умов договору та звернутись до суду за захистом порушеного права, у випадку не виконання підрядчиком умов договору підряду.

Автодорога Н-23 Кіровоград - Кривий Ріг-Запоріжжя 168+500 м знаходиться на балансі вказаної Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, а тому саме вказана служба, зобов'язана була утримувати вказану дорогу у належному стані, відповідно державних стандартів, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ДТП сталася з вини служби автомобільних доріг Дніпропетровської області, яка і має відшкодовувати шкоду завдану позивачу своєю бездіяльністю.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження причин дорожньо -транспортної пригоди, обсягу шкоди та відсутності причинного зв'язку між шкодою та дорожньо -транспортною пригодою, при цьому виходить із доказів, які були взяті до уваги судом першої інстанції та не спростовані відповідачем жодним доказом. Посилаючись на неналежність доказів наданих позивачем та досліджених судом, відповідач не надав інших доказів та не заявив клопотання з приводу можливості їх надання. Враховуючи зазначене, колегія судді приходить до висновку, що всі посилання апелянта ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч ч.1 ст. 143 ЦПК України, ч.1 ст.1166 ЦК України, дійшов висновку про наявність причинно-наслідковому зв'язку між станом автомобільної дороги та ДТП без призначення експертизи по справі не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови позивачу у задоволенні позову з огляду на наступне.

Так, на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між станом автомобільної дороги та ДТП були надані дефектні акти за січень 2015 року та від 02.02.2015 року, 03.02.2015 року, 02.03.2015 року, 01.04.2015 року, 05.05.2015 року,відповідно до яких Служба автомобільних доріг Дніпропетровської області за період з 01 січня 2015 року по липень 2015 року не замовляла ямковий ремонт на 168 км + 500 м автодороги Н-23 Кіровоград-Запоріжжя. Дане питання досліджене при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлено постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2015 року.

Згідно «Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 712, автодорога Н -23 Кіровоград - Кривий Ріг - Запоріжжя є національною автомобільною дорогою державного значення.

В зв'язку з вище викладеним, суд приходить до висновку, що невідповідність ділянки дороги, де мало місце ДТП, вимогам державних стандартів є наслідком бездіяльності відповідача, а відповідно суд приходить до висновку, що ДТП сталася з вини Служби автомобільних доріг Дніпропетровської області, яка несе позадоговірну відповідальність перед учасниками ДТП за шкоду, заподіяну у результаті її настання і має відшкодовувати шкоду завдану позивачу своєю бездіяльністю.

Крім того факт, що вказана ДТП сталася не з вини водія ОСОБА_2 є доведеним і доказуванню не підлягає, а тому доводи відповідача в частині того, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між станом автомобільної дороги та ДТП є необґрунтованим, а зворотного відповідачем не доведено.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В суді апеляційної інстанції відповідачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи для спростування наданих позивачем даних про причинно-наслідковий зв'язок між станом автомобільної дороги та ДТП, в той час як відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, саме відповідач має довести обставини на які він посилається заперечуючи проти позовних вимог.

Не знаходить колегія суддів і підстав для скасування чи зміни рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної школи, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями), а саме п.3, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди в розмірі 2000 грн. відповідає психічним стражданням позивача, які виразилися в позбавленні засобу пересування, душевних страждань позивача, які зумовлені тим, що він був позбавлений засобу для пересування, який використовував у сімейному відпочинку.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи зазначене колегія суддів не вбачає а доводи апеляційної скарги не містить підстав для скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, а тому, підстав, для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська