АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 687/586/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1337/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Переверзєвої Н.І., Кізюн О.Ю.

секретар: Дубова М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2016 року про забезпечення позову по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Жердя-Агро» про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ТОВ «Волочиськ-агро» звернулося до суду із вказаною заявою і просило заборонити відповідачам по справі вчиняти будь-які дії повязані із земельною ділянкою площею 1,5847 га, земельний кадастровий номер :04:006:0004 на весь час розгляду даної справи в суді й до вступу в законну силу відповідного рішення суду. В обґрунтування вимог представник товариства вказував, що у 2010 році між ОСОБА_1, власником земельної ділянки та даним товариством було укладено письмовий договір оренди землі строком на 5 років, який у 2010 році було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

У 2015 році між сторонами було укладено письмову додаткову угоду до зазначеного договору оренди вище вказаної земельної ділянки ще на новий строк, на підставі п.8 договору оренди землі.

12.04.2016 року Хмельницьким окружним адміністративним судом було прийнято постанову по справі № 822/123/16, якою було визнано протиправними та скасовано рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень по 20 договорах оренди земельних ділянок, де було укладено додаткові угоди до діючих договорів оренди землі і орендарем виступає ТОВ «Волочиськ-агро», а відповідач по справі ТОВ «Жердя Агро», уклало із даними власниками землі договора оренди у серпні 2015 року та провели їх державну реєстрацію у незаконний спосіб. Одразу після прийняття зазначеного рішення відповідачі вчинили спробу самовільного проведення сільськогосподарських робіт на полях, які у встановленому законом порядку орендує ТОВ «Волочиськ-агро».

Оскільки, заявник у відповідності до вимог ч. 5 ст. 151 ЦК України має намір подати до Чемеровецького районного суду відповідний позов про визнання незаконним договору оренди між відповідачами та скасування його державної реєстрації прав та їх обтяжень,

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження 22ц/792/1337/16

Доповідач Марцинкевич А.М. Категорія № ухвала

тому просив суд задоволити заяву та вжити заходів забезпечення позову.

Ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2016 року заяву ТОВ «Волочиськ-агро» про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_1, ТОВ «Жердя-Агро» вчиняти будь-які дії повязані із земельною ділянкою площею -1,5848 га, земельний кадастровий номер-:04:006:0004, що належить ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 дану ухвалу вважає постановленою з порушенням норм процесуального законодавства. Вказує, що 24.08.2015 року між ним та ТОВ «Жердя Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :04:006:0004, який було зареєстровано у встановленому законом порядку, сторонами він достроково не розривався та не був визнаний недійсним рішенням суду. Апелянт звертає увагу суду на положення ч. 4 ст. 151 ЦПК України, якою визначено, що суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності заінтересованої особи. Суддя, всупереч вимогам закону, задовольнив заяву ще неіснуючого позову без участі сторін, порушив права власника, передбачені ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст. 321 ЦК України. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд мав брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Як наслідок даної ухвали є самовільне захоплення ТОВ «Волочиськ-агро» належної апелянту земельної ділянки і перешкоджанню у здійсненні господарської діяльності та обовязків ТОВ «Жердя-Агро», взятих на себе згідно договору оренди. Тому, апелянт просив скасувати ухвалу Чемеровецького районного суду від 20 квітня 2016 року про заборону йому та ТОВ «Жердя Агро» вчиняти будь-які дії повязані із спірною земельною ділянкою.

Від ТОВ „Волочиськ-агро надійшла заява про відмову від заяви про забезпечення позову та закриття провадження у справі в звязку з тим, що відпала необхідність у забезпеченні позову.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявник довів наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, та невжиття даних заходів, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із змісту ч. 4 ст. 151 ЦПК України слідує, що за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Таким чином, питання щодо забезпечення позову може бути розглянуто на будь-якій стадії розгляду справи, після надходження до суду позовної заяви та відкриття провадження у справі. Виключенням із цього правила є забезпечення позову до подання позовної заяви з метою запобігання порушення права інтелектуальної власності. Питання про забезпечення позову вирішується суддею, у провадженні якого перебуває справа, одноособово, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 даної постанови Пленум Верхового Суду України розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову ТОВ „Волочиськ-агро була подана до суду та розглянута 20 квітня 2016 року, без подання відповідної позовної заяви.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскільки звернення ТОВ „Волочиськ-агро до суду із заявою про забезпечення позову не повязано із захистом прав інтелектуальної власності, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для забезпечення позову до подання позовної заяви.

При цьому необхідно зазначити, що заява ТОВ „Волочиськ-агро про відмову від заяви про забезпечення позову та закриття провадження у справі у звязку з тим, що відпала необхідність у цьому, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки, ТОВ «Волочиськ-агро» подало заяву про забезпечення позову без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, то така заява підлягала поверненню заявнику.

Згідно зі ст. 306 ЦПК України в апеляційному порядку позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Статтею 154 ЦПК України передбачено право суду, який розглядає справу, скасувати заходи забезпечення позову.

Норми діючого процесуального закону не містять положень, які б надали можливість заявнику відмовитися від заяви про забезпечення позову під час розгляду у суді апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про задоволення цієї ж заяви про забезпечення позову, яка, крім того, вже виконана практично.

Аналізуючи вищезазначені норми, колегія суддів приходить до висновку, що правилами статті 205 ЦПК України передбачено саме закриття провадження у справі, а не закриття справи при вирішенні процесуального питання за заявою сторони щодо відмови від заяви про забезпечення позову, яка подана до подачі позову.

Забезпечивши позов в даному випадку суд допустив порушення вимог процесуального закону, усунення якого в апеляційному порядку можливо саме шляхом скасування незаконної ухвали з постановленням нової.

В порядку ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із ТОВ «Волочиськ-агро» на користь ОСОБА_1 275грн.61 коп. судового збору, повязаного з розглядом апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2016 року про забезпечення позову скасувати.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро» про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути заявнику.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро» на користь ОСОБА_1 275 грн. 61 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич