Справа № 630/1130/13-ц
Провадження № 2/630/89/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, звернулася 22 листопада 2013 року до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 144,00 кв.м, житловою площею 38,50 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_1 з 22 серпня 1995 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, під час якого 14 вересня 2005 року вони придбали у власність за спільні кошти земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці подружжя за спільні сімейні кошти побудували житловий будинок, на який 23 вересня 2010 року Люботинською міською радою Харківської області було видано свідоцтво про право власності на ім'я відповідача. У позивачки виникла необхідність поділу спільного майна, але домовленості про порядок поділу спільного майна з відповідачем не досягнуто. Тому позивачка просить поділити спільне майно в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях представник ОСОБА_2 посилався на обставини, викладені в позові, а також на те, що до 2005 року сторони проживали в житловому будинку АДРЕСА_2, який побудували спільними зусиллями, та який був відчужений за згодою подружжя, тобто як спільне майно подружжя, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 30 вересня 2005 року. Під час укладання угоди відповідач не подав нотаріусу документів про те, що будинок АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю. На отримані від продажу будинку грошові кошти, в інтересах сім'ї, була придбана земельна ділянка по АДРЕСА_1 та згодом побудований новий житловий будинок. Під час будівництва нового будинку сторони тимчасово проживали у матері позивача. Також представник ОСОБА_2 наголошував на тому, що як під час будівництва будинку по АДРЕСА_2 так і під час будівництва нового будинку по АДРЕСА_1, позивач постійно працювала та отримувала грошові кошти, будь-яких письмових договорів про вид і обсяг участі в будівництві кожного з будинків та порядку визначення часток у праві власності на такі будинку між сторонами не укладались. Тому спірний житловий будинок має бути поділений між подружжям, які грудні 2013 року розірвали шлюб на підставі рішення суду, в рівних частках.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити. В своїх поясненнях відповідач посилався на наступні обставини. В 1994 році він отримав у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, на якій розпочав будівництво двоповерхового житлового будинку. На момент реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 ним вже були збудовані обидва поверхи, виготовлені вікна і двері, підключено електропостачання та здійснено початковий етап оздоблення першого поверху. Проживати в будинку вони з дружиною почали в 1996 році. Поки тривало будівництво цього будинку, дружина займалась господарством, готувала їжу. Згодом, через небажання дітей кожного з них, проживати разом з ними, вирішили з дружиною продати будинок та збудувати натомість інший, менший за розмірами. В 2005 році він звернувся до Люботинської міської ради з заявою про прийняття будинку в експлуатацію та оформлення документів на збудований будинок, після отримання який одразу почав продаж. В серпні 2005 року він отримав від покупців будинку авансовий платіж, за рахунок якого почав закуповувати будівельні матеріали та складати їх на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, про купівлю якої він попередньо досяг домовленості з її господарем. У вересні 2005 року він розпочав будівництво нового будинку, в якому вже в січні 2006 року була обладнана одна кімната для проживання. Хоча у нього була на той час мінімальна зарплата, він більшість будівельних робіт виконував самостійно, а дружина, як і під час будівництва попереднього будинку, ніяких зусиль не докладала для створення спільного майна, лише брала кредити на будівництво будинку для її рідного сина. В 2010 році він отримав свідоцтво про право власності на будинок, але процедура прийняття будинку в експлуатацію виявилась складнішою, ніж у 2005 році.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 може розраховувати лише на частку у житловому будинку в розмірі 30%, а частка відповідача ОСОБА_3 має складати 70%. В своїх доводах представник відповідача виходив з положень Кодексу про шлюбі та сім'ю України, постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року, правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в справі № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року. Також представник ОСОБА_4 усно пояснив, що під час будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 між подружжям договір про розподіл часток у будівництві житлового будинку не укладався. Грошові кошти, отримані від продажу у 2005 році житлового будинку за нотаріально посвідченим договором, з яким відповідач погодився, були використані в інтересах сім'ї - для купівлі земельної ділянки та будівництва нового житлового будинку. Під час придбання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 сторонами також не укладався договір про розподіл часток у справі власності.

Крім того, представником ОСОБА_4 були подані в судовому засіданні додаткові письмові пояснення від 18 лютого 2016 року, які зводяться до наступного. Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 повинна довести не лише факт набуття майна у шлюбі, але й джерело придбання такого майна, тобто спільні кошти або спільна праця. Але джерелом набуття спірного майна були грошові кошти, отримані відповідачем від продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, яка була отримана ним в порядку приватизації ще до укладення шлюбу, та збудованого на ній житлового будинку. Але такий будинок, в більшій його частині, відповідач збудував самостійно, та грошові кошти від його продажу склали 40% від вартості будівництва нового будинку, що й впливає на визначення часток подружжя у праві спільної власності на нього. Крім того, представник ОСОБА_4 в своїх письмових поясненнях від 17 березня 2016 року наголошував на визначенні для відповідача частки у праві власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в розмірі 79%, оскільки для її придбання за ціною 10000,00 грн. у вересні 2005 року були використані грошові кошти 5781,00 грн., отримані відповідачем від продажу особистої власності - земельної ділянки по АДРЕСА_2, решта грошей 4219,00 грн. - це спільні сумісні кошти подружжя.

В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Спірним майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1, та зареєстрований на праві власності в цілому за відповідачем ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 23 вересня 2010 року, виданого Люботинської міською радою Харківської області.

Іншим спірним майном є земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 14 жовтня 2005 року (т.1 а.с. 5, 77). Вказаний державний акт підтверджує виникнення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр.№ 2592 (т. 1 а.с. 197).

В період часу, з 22 серпня 1995 року, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копію повторного свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 15 листопада 2013 року, і який було розірвано за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 26 грудня 2013 року в справі № 630/1136/13-ц, яке набрало чинності 17 лютого 2014 року (т.3 а.с. 43).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Набуття подружжям ОСОБА_3 права власності на спірні земельну ділянку і житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, відбулось в період шлюбу.

Таким чином, обсяг спільно нажитого подружжям майна, наявного на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташовані за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1. Вимог щодо визначення іншого майна, як об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, стосовно якого може постати питання про поділ, сторонами у справі не заявлено.

Сторонами у справі не заперечуються ті обставини, що джерелом набуття спірного майна були грошові кошти, отримані від продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, та розташованого на ній житлового будинку. Крім того, в період будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 кожна зі сторін отримувала заробітну плату, що підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених ОСОБА_1 доходів (т.1 а.с. 175-176), довідкою з місця роботи відповідача ТОВ «Глобус» про доходи (т.1 а.с. 135).

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з тексту договору від 30 серпня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 і земельної ділянки площею 0,940 га за тією ж адресою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр.№ 2441 (т. 1 а.с. 198), продавцем нерухомого майна є ОСОБА_3, право власності на яке виникло у останнього на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_7, виданого 17 червня 2005 року Люботинською міською радою Харківської області, та державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_6, виданого 04 серпня 2005 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області. Продаж усього нерухомого майна вчинений за загальну суму 141400,00 грн.

Про ту обставину, що проданий житловий будинок АДРЕСА_2, був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, свідчить нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 16 серпня 2005 року (т.2 а.с. 67-68), яка була пред'явлена приватному нотаріусу Гонтаренко С.Л. під час укладання і посвідчення договору купівлі-продажу від 30 серпня 2005 року.

Доводи відповідача про те, що грошові кошти в сумі 141400,00 грн. отримані від продажу будинку та земельної ділянки, які належали йому на праві особистої приватної власності, суд відкидає не лише з вищевикладеного, а ще й з того, що ним не представлені докази, яка частка з цих коштів отримана безпосередньо за продаж земельної ділянки, яку він отримав за рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 1085 від 14 червня 1994 року (т.3 а.с. 43).

Більш того, у правовій позиці, висловленій у постанові № 6-2710цс15, Верховний Суд України за результатами розгляду справи, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, дійшов висновку про те, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 22 КпШС України, чинного на час будівництва будинку АДРЕСА_2, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

В своїх поясненнях відповідач ОСОБА_3 наголошував на тому, що житловий будинок АДРЕСА_2 в значній частині є його особистою власністю внаслідок виконання більшості будівельних робіт ним самостійно або за допомогою запрошених ним робітників, в період до реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_1 На підтвердження цього відповідач посилався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4025 від 29 серпня 2014 року про те, що вартість використаних матеріалів та вартість виконаних робіт в житловому будинку АДРЕСА_2 в період до укладення 22 серпня 1995 року шлюбу складає 40/100 частин від вартості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Але висновок експерта не є доказом того, як подружжям були розподілені обов'язки по створенню спільного майна в подальшому, та не визначає співвідношення витрат сторін, здійснених під час шлюбу для завершення будівництва житлового будинку. Більш того, відповідач підтвердив суду, що в період будівництва його дружина була зайнята веденням домашнього господарства. Це свідчить про певний розподіл між подружжям сімейних обов'язків, виконання яких дало їм змогу створити нерухоме майно, яке набуло юридичного статусу житлового будинку після прийняття його в 2005 році до експлуатації.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 141400,00 грн. які були одержані сторонами у справі від продажу майна, набутого ними спільно під час шлюбу, тобто житлового будинку АДРЕСА_2, та особистого майна відповідача - земельної ділянки за тією ж адресою, в сукупності із спільними коштами подружжя, що підтвердив представник відповідача ОСОБА_4, в загальній масі є спільним майном подружжя та були використані на набуття ними іншого нерухомого майна - земельної ділянки АДРЕСА_1 та будівництва на ній житлового будинку. Метою придбання земельної ділянки було саме будівництво житлового будинку для спільного проживання сім'ї, що підтвердити сторони в своїх поясненнях.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про необхідність застосування під час розгляду справи правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року, суд не приймає до уваги, оскільки у вказаній справі висновок зроблений, виходячи з тих обставин, що відповідачу на праві особистої власності, зареєстрованому у встановленому порядку до укладення шлюбу, належав об'єкт нерухомості, виключно від продажу якого були отримані грошові кошти, за рахунок яких в подальшому придбано спірне майно. Натомість, у даній справі суд дійшов висновку, що спірне майно, яке є предметом розгляду, подружжям ОСОБА_1 набуте за рахунок спільних коштів та спільної праці.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки відповідачем та його представником не подані належні та беззаперечні докази визначення подружжям їх часток у спільному майні, суд визнає спірне майно таким, що належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частині житлового будинку і земельної ділянки кожному.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на оплату судового збору в сумі 2785,00 грн. при зверненні з позовом до суду, які документально підтверджені.

Керуючись ст. 331 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 360-7 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 144,00 кв.м, житловою площею 38,50 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати, що ОСОБА_3 належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку загальною площею 144,00 кв.м, житловою площею 38,50 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний НОМЕР_8, витрати по оплаті судового збору в сумі 2785,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Люботинського міського суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Малихін