Справа № 347/1008/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1121/2016
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника апелянта Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» та апелянта ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 30 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1269/2008, згідно якого на придбання квартири, розташованої в АДРЕСА_1, банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 170 610 Доларів США зі строком повернення до 09.06.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,19 % відсотків річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами шляхом перерахування мінімально необхідного платежу в сумі 2 171, 68 доларів США щомісячно. Поручителями такого кредитного зобов'язання відповідно до договорів поруки, від 11.06.2008 року виступили ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідачі в справі. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 просив стягнути на користь банку станом на 21.01.2013 року заборгованість за кредитом у розмірі 300 097,44 доларів США, що еквівалентно 2 398 678, 84 грн., яка складалася з : 169 691, 26 доларів США, що еквівалентно 1 356 342, 24 грн. - заборгованість по кредиту; 109 360, 59 доларів США, що еквівалентно 874 119, 20 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 984, 59 доларів США, що еквівалентно 31 848, 83 грн. - пеня за порушення строку сплати ануітетного платежу за 1 рік; 17 061,00 доларів США, що еквівалентно 136 368, 57 грн. - штраф згідно п. 5.3. кредитного договору.

Рішенням Косівського районного суду від 30 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 1269/2008 від 11.06.2008 року в сумі 1 356 342, 24 грн.

В решті вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивач вже звертався до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, вчинивши виконавчий напис. Суд не з'ясував обставин чи були погашені відсотки за користування кредитом, таким чином припустив, що позивач не довів заборгованості відповідачів по нарахованих відсотках. Судом присуджено стягнути з відповідача виключно суму заборгованості по тілу кредиту, всі інші вимоги позивача було відкинуто, а сторони було фактично повернуто у становище при якому у них виникли правовідносини, тобто суд вирішив, що відповідач ОСОБА_2 не повинен повертати кошти у вигляді відсотків, пені, комісій, штрафів.

Вважає, що не пропустив строк пред'явлення вимог до поручителів, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлений у кредитному договорі до 11.06.2028р., тому вчинення виконавчого напису нотаріусом не впливає на обов'язки поручителів.

На думку апелянта, направлення коштів від реалізації предмету іпотеки для задоволення решти вимог іпотекодержателя, які не є простроченими виключно здійснено не на підставі волі чи наміру банку, а обумовлено вимогами Закону України «Про іпотеку».

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що з позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» від 08 квітня 2013 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 21 січня 2013 року розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №1269/2008 складає 398 678, 84 грн. Отже на час подання даного позову пройшло вже 5 років. Згідно п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На думку апелянта, позивачем не надано суду належних первинних документів, щодо наявності заборгованості у відповідача, а також не повідомлено про підстави звільнення від доказування, а суд не обґрунтував і не вказав чим заборгованість підтверджується .

Також вказав, що суд, ухвалюючи рішення, не вирішив питання шодо зустрічного позову про визнання кредитного договору №1269/2008 від 11 червня 2008 року недійсним.

Просив скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №1269/2008 від 11.06.2008 року в сумі 1 356 342, 24 грн. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши представника позивача, апелянта відповідача ОСОБА_2, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає апеляційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» обґрунтованою, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - необґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положень ст. 526, 527, 530, 553, 554, 559, ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 12 ст. 10, п. і) ч. 2 ст. 11, ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановивши, що банк в односторонньому порядку змінив розмір відсотків за користування кредитом, не попередивши при цьому письмово позичальника та поручителя, чим обмежено право відповідача, як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації, банком не надано доказів в частині нарахування змінених відсотків. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу із поручителів, суд керувався тим, що договір поруки щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинено рішенням суду, а ОСОБА_5 вимога про повернення кредиту відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України не направлялася.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд порушив норми процесуального права, неповно з'ясувавши обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Судом встановлено, що 18.07.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1269/2008, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 170 610 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Житлові рішення» Перше житло» з метою придбання у власність нерухомого майна - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,19 % відсотків річних (1.18% на місяць), зі строком повернення до 09.06.2028 року. За змістом п. 3.3.1. договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 2171,68 доларів США. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п. 3.3.1. цього договору, щомісячно до 12 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 14 числа поточного місяця. У випадку коли позичальник до 12 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 14 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника. Банк починаючи з 15 числа поточного місяця застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 12-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Кінцевий термін повернення кредиту - 09.06.2028 року.( п.3.3.3. договору). Відповідно до пунктів 5.2 та 5.3 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення; у разі порушення позичальником вимог п. 4.3., за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1. цього договору, за кожен випадок Відповідно до п.7.3. кредитного договору сторони, керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років. (а.с.10-15 т.1).

В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_2 щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, 11.06.2008 року було укладено окремі договори поруки між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.16-17, 18-19, 20-21 т.1), про що також зазначено і у п. 2.4 кредитного договору.

І розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що ОСОБА_2 сплачував кредит, у зв'язку з чим здійснив три платежі тіла кредиту, а саме 18.07.2008р. у розмірі 826,7 доларів США, 26.08.2008р. у розмірі 77,05 доларів США та 27.08.2008р. у розмірі 14,99 доларів США, а всього тіла кредиту сплачено 918,74 доларів США і заборгованість по тілу кредиту становить 169 691, 26 доларів США; всього два платежі по процентах за користування кредитом: 18.07.2008р. у розмірі 1 344, 98 доларів США та 26.08.2008р. у розмірі 2 080, 15 доларів США, у результаті чого утворилася заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, розрахована за відсотковою ставкою 14,19% річних, у розмірі 109 360, 59 доларів США; два платежі, призначених на сплату пені за порушення строку сплати ануітетного платежу: 26.08.2008р. у розмірі 18,82 доларів США та 27.08.2008р. у розмірі 0,01 доларів США. Таким чином, станом на 21.01.2013 року банком розрахована заборгованість за кредитом у розмірі 300 097,44 доларів США, що еквівалентно 2 398 678, 84 грн., яка складалася із : заборгованості по кредиту - 169 691, 26 доларів США, що еквівалентно 1 356 342, 24 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 109 360, 59 доларів США, що еквівалентно 874 119, 20 грн.; пені за порушення строку сплати ануітетного платежу, розрахованої за 1 рік, у розмірі 3 984, 59 доларів США, що еквівалентно 31 848, 83 грн. ; та штрафу згідно п. 5.3. кредитного договору у розмірі 17 061,00 доларів США, що еквівалентно 136 368, 57 грн. (а.с.7-9 т. 1).

09.04.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Юрчаком О.В. вчинено виконавчий напис №535, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Надра» у розмірі 1 440 237 грн., яка утворилася станом на 03 квітня 2009р. за даним кредитним договором, запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.64 т.2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.07.2015р., яке набрало законної сили, порука відповідача ОСОБА_3, яка виникла на підставі договору поруки від 11.06.2008р., укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра», визнана припиненою. (а.с.104 т.2, 18-19 т.3).

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 25.02.2016 року, яке набрало законної сили, визнано поруку ОСОБА_4 за договором поруки, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 11.06.2008 року, припиненою. (а.с. 132-134 т.2).

Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позивачем розмір заборгованості за процентами розрахований за збільшеною відсотковою ставкою, істотно порушені умови договору через недотримання порядку переддоговірної роботи, стягнув тіло кредиту у національній валюті України, не врахувавши валюту надання кредиту, чим порушив та не застосував ті, які підлягали застосуванню норми матеріального права.

Крім того, порушивши вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції не встановив у повному обсязі обставини справи, які мають значення для вирішення спору, не з'ясував усі суперечності позицій сторін по справі, не дав оцінку заяві відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, а також не повідомив про день місце та час розгляду справи відповідача ОСОБА_5, що суперечить положенням частини шостої статті 76 ЦПК України відповідно до яких суд повинен разом із судовою повісткою про день та час розгляду справи надіслати копію позовної заяви з доданими до неї документами та роз'яснити боржнику (засудженому), що він має право надати письмові пояснення щодо заявленого позову, пославшись на докази, якими вони обґрунтовуються. При цьому слід враховувати правові висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року N 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу).

У відповідності до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Із кредитного договору та розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідачу ОСОБА_2, як позичальнику, наданий банком-позивачем кредит у доларах США, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_7 свої зобов'язання належним чином не виконував, не сплачуючи ануітетний платіж, у зв'язку з чим виникала прострочена заборгованість зі сплати кредиту.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що судом не розглянутий його зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про подання зустрічного позову. Судом розглядалася справа за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитом.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що фактично ним кредит не був отриманий, а він купив квартиру, взявши на себе зобов'язання іншої особи, так як у матеріалах справи наявний кредитний договір, укладений між банком-позивачем та відповідачем ОСОБА_2, підписаний обома сторонами і не оспорений жодною із сторін. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що ним здійснювалися платежі на виконання цього договору, а коли змінився курс долара до національної валюти в сторону збільшення, то він висловив свою незгоду по оплаті кредиту, надавши прес-конференцію. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_7, здійснивши платежі за кредитом, приступив до його виконання.

Відповідач заявляє про застосування строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік.

За змістом ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання.

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту, тому початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його.

Так, виходячи із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 черговий платіж останній раз сплатив 27.08.2008р., позов поданий 11.04.2013 року, тобто з моменту сплати останнього платежу і до моменту подачі позову минуло чотири роки три місяці.

Умова про збільшення строку позовної давності до 10 років визначена у самому договорі ( п.7.3.) є суттєвою умовою договору, погоджена сторонами під час його укладення, тому доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що банком пропущено строк позовної давності не приймаються судом.

Така позиція узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом України у Постанові № 6-1824 цс15 від 24.02.2016р., а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Наявність виконавчого напису, вчиненого нотаріусом і не оспореного позичальником, свідчить про визнання боргу позичальником, а не пропуск банком строку позовної давності, який був погоджений сторонами у кредитному договорі. У цьому випадку для позичальника не мають значення вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів, оскільки строки позовної давності між ними були погоджені у договорі.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що не у повному обсязі та несвоєчасно сплачував кредит. Отже, з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитом, яка утворилася з його вини.

Таким чином, на користь банку слід стягнути у валюті надання кредиту заборгованість по тілу кредиту у розмірі 169 691, 26 доларів США, яка розрахована як різниця між сумою наданого кредиту та сумою сплаченого тіла кредиту (170 610, 00 - 826,7 - 77,05 - 14,99= 169 691,26); заборгованість по процентах за користування кредитними коштами у розмірі 109 360,59 доларів США, які розраховані відповідно до п.1.3.1 кредитного договору, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 14, 19% на рік (1,18% на місяць) за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.709 т.1). Так, виходячи із цього розрахунку, позивач нараховував відсотки на залишок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 169 691,26 доларів США за ставкою 14,19% річних за фактичну кількість днів у розрахунковому періоді: за 1 день це складає 66,89 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 1/360 = 66,89), за 5 днів - 334,43 долари США (169 691,26х14,19/100 х 5/360 =334,43),за 7 днів - 468,21 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 7/360 = 468,21), за 21 день -1404,62 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 21/360 =1404,62 ), за 23 дні - 1538,39 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 23/360 =1538,39 ), за 26 днів -1739,05 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 26/360 =1739,05 ), за 28 днів -1872,83 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 28/360 =1872,83 ), за 29 днів - 1939, 71 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 29/360 =1939, 71) за 30 днів - 2006,60 доларів США (169 691,26х14,19/100 х 30/360 =2006,60 ), за 31 день - 2073,49 доларів США(169 691,26х14,19/100 х 31/360 =2073,49), що в сумі за всю кількість днів прострочки на 21 січня 2013 року становить 109 360,59 доларів США.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок процентів за кредитом відповідає умовам договору, а відповідач ОСОБА_2 не надав доказів того, що розрахунок виконаний арифметично неправильно із застосуванням банком збільшеної процентної ставки в односторонньому порядку.

При розрахунку пені слід застосувати положення ч. 2 ст. 258 ЦК України, стягнувши її за один рік до дати подання позову, якою є 11.04.2013р., і у межах позовних вимог, тобто з 11.04.2012р. по 21.01.2013р., оскільки позивачу про порушення його права стало відомо з моменту несплати чергового ануітетного платежу, тобто у вересні 2008р., позивач не скористався своїм правом на подання позову до 11.04.2013р., відповідач ОСОБА_2 подав заяву суду першої інстанції про застосування строків позовної давності у спорі (а.с.55-57 т.2). Крім того, оскільки пеня являється штрафною санкцією за невиконання зобов'язання, то вона підлягає стягненню у національній валюті на час нарахування.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути пеню за прострочення виконання зобов'язань по кредитному договору відповідно до п. 5.2 договору в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення у національній валюті України - гривні у межах строку позовної давності та заявлених позовних вимог за період з 11.04.2012р. по 21.01.2013р.

Національним банком України була встановлена з 23.03.2012р. облікова ставка на рівні 7,5% річних, яка діяла до 10.06.2013 року.

Таким чином, розрахунок пені повинен здійснюватися за формулою: сума боргу перерахована за офіційним курсом НБУ у гривню множена на облікову ставку і на 2 (подвійну облікову ставку) ділена на 100 та на кількість днів у році, враховуючи, що 2012 р. був високосним) і множена на кількість днів прострочення:

За період з 11.04.2012р. по 19.04.2012р. включно - 169 691,26 х 7,985 х15 /100/365х8=4 454,74грн., з 20 по 23.04.2012р. включно - 169 691,26 х 7,986х15/100/365х4=2227,65 грн.; з 24 по 27 .04.2012р. включно - 169 691,26 х 7,988х15/100/365х4=2228,21 грн.; з 28.04 по 07.05.2012р. включно - 169 691,26 х 7,999х15/100/365х10= 5578,19 грн.; з 08 по 09.05.2012р. включно - 169 691,26 х 7,999х15/100/365х2=1115,64 грн.; 10.05.2012р. - 169 691,26 х 7,999х15/100/365х1=557,82 грн.; з 11 по 17.05.2012р. включно - 169 691,26 х 7,990х15/100/365х7= 3 900,34 грн.; з 18 по 20.05.2012р. включно - 169 691,26 х 7,991х15/100/365х3=1671,78 грн.; з 21 по 22.04.2012р. включно - 169 691,26 х 7,992х15/100/365х2=1114,66 грн.; з 23.05 по 07.07.2012р. включно - 169 691,26 х 7,993х15/100/365х46=25 640,44 грн.; з 08 по 21.01.2013р. включно - 169 691,26 х 7,993х15/100/365х197=109807,96 грн.

Оскільки банком за період з квітня 2012 року по 21 січня 2013р. нарахована значно менша сума пені, то слід стягнути з відповідача суму нарахованої у доларах США за цей період пені з перерахунком її у гривні, а саме 249,6 +346,33+277,94+352,39+325,38+296,07+351,67+322,73+314,58+251,89 доларів США х7,993 =24 687,02 гривень.

Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафу за договором позики, то ця вимога є необґрунтованою, оскільки за приписами п. 5.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту у разі порушення вимог п.4.3 договору, за виключенням п.п.4.3.3.,4.3.4.

Із позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свій позов порушеннями з боку позичальника, пов'язаними з вимогами п.п. 4.3.3. та 4.3.4., що у даному випадку виключає сплату штрафу згідно договору. Про порушення інших обов'язків позичальником, передбачених у п. 4.3 договору, позивач не зазначає і наявністю інших порушень свій позов не обґрунтовує. Тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, заявлений позов до усіх поручителів також є необґрунтованим, оскільки порука є припиненою. Так, щодо поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набрали законної сили рішення, ухвалені судами, відповідно до яких порука визнана припиненою, тому ці обставини у суді, в силу ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Вирішуючи позов про стягнення заборгованості за кредитом з поручителя ОСОБА_5 слід виходити з того, що 18.02.2013р. позивачем ОСОБА_5 була направлена претензія (а.с.26 т.1) про сплату заборгованості за кредитом протягом 10 днів, нарахованої станом на 21 січня 2013 року.

Виходячи із розміру вимог, пред'явлених до ОСОБА_5, фактично позивач вимагав сплатити у 10-денний строк не лише заборгованість, а виплатити достроково усю суму кредиту, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-190 цс14, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання та був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, в силу ч. 4 ст. 559 порука ОСОБА_8 є припиненою.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитом, яка складається із суми кредиту, нарахованих процентів та пені у межах річного строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 30 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, про стягнення в порядку заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №1269/2008, розраховану станом на 21.01.2013 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 169 691, 26 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 109 360, 59 доларів США, пені у розмірі 24 687, 02 гривень.

У задоволенні іншої частини позову та задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк