НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 грудня 2016 рокуСправа № 322/1004/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Блажко О.П.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до: ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості.

05 жовтня 2016 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просив суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 31 362,42 грн. за кредитним договором № б/н від 20.02.2007.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 20.02.2007, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та витягу з «Тарифів Банку» додано до позовної заяви.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua: або інший інтернет/SMS- ресурс, зазначений банком).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2004, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг».

Тобто Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач з посиланням на доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості стверджує, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 22.09.2016 має заборгованість у розмірі 31 362,42 грн., яка складається з наступного: 12 962,87 грн. - заборгованість за кредитом; 7 869,35 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7 810,56 грн. - нараховано пені за прострочене зобов'язання; 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 1 469,64 грн. (процентна складова).

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525 - 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, позивач просив задовольнити позов.

16.12.2016 позивач надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач приєднався до нових Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010, шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 07.02.2013.

У судове засідання представник позивача не прибув, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав та просив відмовити в його задоволенні повністю, а також надав суду письмові заперечення, обґрунтовані наступним.

Позивачем в різні періоди застосовані різні ставки відсотків, але з відповідачем їх зміна не погоджувалася.

З розрахунків суми заборгованості з 01.06.2015 по 22.09.2016 взагалі не можливо встановити яка ставка відсотків застосована, на які суми нараховані відсотки, як нарахована пеня, штраф, чому суми в місяці розбиті на частини і до них застосовані різні ставки відсотків, за яким принципом було здійснено ділення суми заборгованості і нарахування відсотків, що унеможливлює здійснити перевірку правильності нарахування суми заборгованості.

Крім того, в порушення ст. 550 ЦК України позивач 10.07.2015, 09.08.2015, 10.02.2016, 12.03.2016, 12.04.2016, 12.05.2016, 12.06.2016, 12.07.2016, 11.06.2016, 11.09.2016 включив в заборгованість нараховані штраф і пеню в сумі 12 497,62 грн. Ця сума була включена до загальної заборгованості і на неї в подальшому знову були нараховані відсотки, пеня і штрафи, що прямо заборонено діючим законодавством.

Також до відповідача застосовано за прострочення сплати заборгованості пеню за прострочене зобов'язання в сумі 7810,56 грн., пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 750,00 грн., заборгованість по судовим штрафам в сумі 1 969,64 грн. Тобто, за одне і теж порушення до відповідача застосовано три види відповідальності, що на його думку є порушенням приписів ст. 61 Конституції України.

З розрахунку вбачається, що основне тіло кредиту становить 12 962,87 грн., відсотки - 7 869,35 грн., а пеня та штрафи - 10 530,20 грн., що складає 81% від тіла кредиту, що в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач вважає несправедливим.

Виходячи з наведених підстав відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні відповідач додатково пояснив, що будь-яких нових Умов та Правил надання банківських послуг після підписання ним заяви у 2007 році він не отримував та з ними не ознайомлювався.

У судовому засіданні 28.12.2016 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

20 лютого 2007 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, що складається із заяви клієнта, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 20.02.2007.

Відповідно до умов зазначеного Договору, наведених у заяві від 20.02.2007, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1 100,00 грн. з базовою процентною ставкою 36% з розрахунку 360 днів на рік, на строк, що відповідає строку дії картки.

Разом з цим, 07.02.2013 відповідачем було підписано заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що ця Заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Водночас, з цієї заяви відповідача від 07.02.2013 не вбачається її зв'язку із попередньою його заявою від 20.02.2007, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що дана заява вносить зміни до договору про надання банківських послуг від 20.02.2007 або є додатковою угодою до нього.

За таких обставин, суд визнає необґрунтованим твердження позивача про те, що відповідач в рамках договору від 20.02.2007 приєднався до нових Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010, шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 07.02.2013. До того ж, у заяві-анкеті від 07.02.2013, що має форму бланка, графи якої заповнено проставленням позначки «х», відповідна позначка відсутня у полі, в якому зазначається про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

З огляду на викладене, суд визнає безпідставним посилання позивача в позовній заяві на Умови та Правила надання банківських послуг, витяг із яких додано до позовної заяви, оскільки в них зазначено, що публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009, тобто дані Умови та Правила вочевидь не могли бути чинними на момент укладення сторонами договору від 20.02.2007.

Докази того, що відповідач був ознайомлений та погодився із доданими до позовної заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг під час дії договору про надання банківських послуг від 20.02.2007, в матеріалах справи відсутні, а Умови та Правила надання банківських послуг, що були чинними станом на 20.02.2007 суду не були надані.

У доданому до позовної заяви клопотанні про розгляд справи за відсутності представника позивача зазначено, що необхідні докази є в матеріалах справи, а клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Водночас, позивач не надав суду доказів на підтвердження строку дії картки № НОМЕР_1, що видавалася відповідачу 20.02.2007, а відповідно і доказів строку дії кредитного ліміту за договором від 20.02.2007.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів укладання з відповідачем договору від 20 лютого 2007 року шляхом приєднання саме до тих Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з яких додано до позовної заяви.

Посилання позивача на анкету-заяву відповідача від 07.02.2013 судом відхиляються, оскільки ця анкета-заява є іншим договором про надання банківських послуг, що виходить за межі заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд визнає недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості саме за кредитним договором від 20 лютого 2007 року, адже наявні в справі докази не підтверджують утворення заборгованості відповідача в розмірі 31 362,42 грн. саме за цим договором.

Отже обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, не були підтверджені належними доказами під час судового розгляду, у зв'язку з чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков