У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Попович О.В., СавченкоВ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про розірвання трудового договору та звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду м. Києва

від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з грудня 2012 року він працював на посаді голови правління публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») на підставі безстрокового трудового договору. 12 листопада 2014 року ним до відділу кадрів та голові Наглядової ради ПАТ «Кредитпромбанк» було подано заяву про звільнення його із займаною посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Посилаючись на те, що на його неодноразові письмові та усні звернення щодо ознайомлення його з рішенням Наглядової ради товариства відносно його звільнення та повернення трудової книжки, ПАТ «Кредитпромбанк» не реагує, не видає зазначене рішення та трудову книжку, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: видати йому трудову книжку, оформлену належним чином у відповідності до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників»; зобов'язати ПАТ «Кредитпромбанк» внести відомості до трудової книжки про звільнення ОСОБА_4 з посади голови правління за власним бажанням 12 листопада 2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строку між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, та звільнено ОСОБА_4 з посади голови правління ПАТ «Кредитпромбанк» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 38 КЗпП Українипрацівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що наявні в матеріалах справи листи непрацездатності та довідки про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною свідчать про те, що працівник не вимагав розірвання трудового договору, а тому роботодавець не міг звільнити ОСОБА_4 із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП. При цьому, апеляційним судом правильно зазначено, що вимога розірвати рішенням суду безстроковий трудовий договір з підстав, заявлених позивачем, не ґрунтується на законі.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.В. Попович В.О. Савченко