Справа № 161/7121/16-ц
Провадження № 2/161/2852/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 серпня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Пилипюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луцької міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно у зв'язку з втратою документів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, Луцької міської ради, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4, про визнання права власності на майно у зв'язку з втратою документів.

Позовні вимого обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 р. виданого згідно розпорядженням (наказом) комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради від 19.05.1993 р. № 14-р ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 помер.

Належну йому частину квартири АДРЕСА_2 він заповів доньці ОСОБА_4, що вбачається з заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. посвідченого Шкльодою Я.А., державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори за № 1-2665.

17.02.2006 р. ОСОБА_7 уклала шлюб з громадянином Республіки Польща ОСОБА_10 та змінила прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 06.05.2016 р.

У зв'язку з намірами виїхати на постійне проживання у Республіку Польщу позивачі вирішили здати в оренду ОСОБА_5 частину квартири АДРЕСА_2. За згодою сторін договір оренди погодили нотаріально посвідчити.

Прибувши до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору оренди виявили, що у них відсутній оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 р., який підтверджує їх право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Зазначає, що подальшому, оригінал правовстановлюючого документа ними так і не було знайдено, що свідчить про його втрату.

Звернувшись для отримання дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 р. у відділ управління майном міської комунальної власності, департамент житлово-комунального господарства, відділ реєстру житлового фонду, позивачі отримали відмову у видачі дубліката Свідоцтва про право власності адже один із співвласників квартири помер та заявникам було рекомендовано звернутися до суду.

З врахуванням вищенаведеного просять суд визнати за ОСОБА_1 (податковий номер - НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_2 (податковий номер - НОМЕР_2) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_3 (податковий номер - НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_4) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12.07.2016 року замінено первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_4

Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутністі, позов підтримав.

Представник відповідача, Луцької міської ради, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи просив покладатись на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, зокрема, шляхом направлення судової повістки та шляхом оголошення в газеті «Нова Волинь» № 79 від 21.07.2016 р.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів для розгляду справи за відсутності сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини "Кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановчого документу на квартиру створює об'єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам.

Оскільки правовстановлюючий документ позивачами втрачений, то вони мають право на визнання свого права власності відповідно до ст. 392 ЦК України.

У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

У п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 11.12.2001 р. виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 11.12.2001 р. зроблено запис за № 2022.

17.02.2006 р. ОСОБА_7 уклала шлюб з громадянином Республіки Польща ОСОБА_10 та взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_7», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 06.05.2016 р., виданим 06.05.2016 р. Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про що 17.02.2006 р. складено відповідний актовий запис за № 159.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 року вбачається, що комітетом по майну комунальної власності посвідчено, що квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3. Свідоцтво видане згідно розпорядженням (наказом) від 19.05.1993 № 14-р і зареєстроване у комітеті по майну комунальної власності під № 14-р/0.

Судом встановлено, що оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно втрачено.

Позивачі звернулися до приватного нотаріуса з метою оформлення договору оренди вищевказаної квартири.

Нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в оформленні договору оренди АДРЕСА_6 у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати їм документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, позивачі втратили оригінал правовстановлюючого документу на АДРЕСА_6 і не можуть отримати його дублікат, а також підтвердити своє право власності на вищевказану квартиру в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вказані факти знайшли своє підтвердження, тому відповідно до ст.392 ЦК України необхідно визнати за кожним з позивачів право власності по ? частки кв. № 51 у буд. № 25 на вул. Декабристів у м. Луцьку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 11, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (податковий номер - НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 (податковий номер - НОМЕР_2) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 (податковий номер - НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_4) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь