Справа № 573/1317/16-ц
Номер провадження 2/573/525/16
04 жовтня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Терещенко О.І.,
з участю секретаря Кислої Ю.М.,
розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Білопільський РС УДМС, Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
11 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинку №12 по вул. Н. Ясинок в селі Вири Білопільського району Сумської області. У вказаному вище будинку з листопада 2006 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4С, які фактично не проживають у ньому з лютого 2009 року, речей їх в будинку не має, за місцем реєстрації вони не зявляються. В добровільному порядку відповідачі знятися з реєстраційного обліку відмовляються, їх реєстрація в будинку порушує його права, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, звернувся з даним позовом до суду та просив визнати ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в його будинку та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були сповіщені про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
Представник 3-ї особи - Білопільського РС УДМС в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи.
Представник 3-ї особи - Вирівської сільської ради в судове засідання не зявився, сільський голова ОСОБА_6 направив суду листа про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують.
Заслухавши позивача ОСОБА_1, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу належить житовий будинок №12 по вул. Н. Ясинок в с. Вири Білопільського району Сумської області (а.с.10).
ОСОБА_1 суду зазначив, що з листопада 2006 року у належному йому на праві власності будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4С, які фактично не проживають у вказаному будинку з лютого 2009 року. Ні родичами, ні членами його сім'ї вони не являються, зареєстрував їх у своєму будинку як квартирантів без укладення письмового договору найму.
З довідки депутата Вирівської сільської ради Білопільського району по виборчому округу №4 від 29 січня 2016 року, складеної з участю сусідів позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично не проживають за вказаною адресою з лютого 2009 року (а.с.11).
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є членами сімї позивача, не є власниками або наймачами житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в судове засідання не зявилися, заперечення проти позову суду не надали.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають у спірному будинку з лютого 2009 року, їх особистих речей в будинку немає, а тому ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: с. Вири, вул. Н. Ясинок, 12, Білопільського району Сумської області.
Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 951 грн. 20 коп., з яких 551,20 грн.- це витрати по сплаті судового збору та 400 грн. - витрати на правову допомогу за складання позовної заяви (а.с. 1, 5).
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. , 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 16, 60, 88, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком №12 по вулиці Н. Ясинок в селі Вири Білопільського району Сумської області.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком №12 по вулиці Н. Ясинок в селі Вири Білопільського району Сумської області.
Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком №12 по вулиці Н. Ясинок в селі Вири Білопільського району Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожного по 317 грн. 07 коп. судових витрат.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами до Білопільського районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем та третіми особами до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя