У Х В А Л А

10 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради і Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень Рівненської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рівненської міської ради та ТОВ „Українська ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень Рівненської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року у відкритті провадження відмовлено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В поданій на цю ухвалу апеляційній скарзі позивач висновок судді місцевого суду про те, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, вважав помилковим.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14 зазначено, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Покликаючись на ці обставини, позивач ухвалу судді місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс-15 розяснив таке.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі субєкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Рівненської міської ради № 955 від 19 липня 2007 року „Про погодження місця розташування обєкта і надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Толстого; № 1021 від 21 серпня 2007 року „Про надання і вилучення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Толстого; № 2118 від 24 грудня 2008 року „Про вилучення земельної ділянки на вул. Толстого та надання її в оренду, які мають ознаки ненормативних актів й які вичерпують свою дію після їх реалізації.

Крім того, позивач просив суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 16 березня 2009 року, який був укладений між Територіального громадою Рівненської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в Рівненському міськрайонному відділі Рівненської регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітету по земельних ресурсах України, запис № 71 від 2 квітня 2009 року; та зобовязати ТОВ „Українська ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у розпорядження Територіальній громаді в особі Рівненської міської ради земельної ділянки площею 4000 кв. м на вул. Толстого, 10, у м. Рівному (а. с. 3-8).

З урахуванням викладеного вище вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень Рівненської міської ради № 955 від 19 липня 2007 року „Про погодження місця розташування обєкта і надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Толстого; № 1021 від 21 серпня 2007 року „Про надання і вилучення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Толстого; № 2118 від 24 грудня 2008 року „Про вилучення земельної ділянки на вул. Толстого та надання її в оренду, а також про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16 березня 2009 року, який був укладений між Територіального громадою Рівненської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська ОСОБА_2, та зобовязання ТОВ „Українська ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у розпорядження Територіальній громаді в особі Рівненської міської ради земельної ділянки площею 4000 кв. м на вул. Толстого, 10, у м. Рівному підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Що стосується вимог позивача про визнання незаконними та скасування рішень Рівненської міської ради № 569 від 10 грудня 2003 року „Про затвердження генерального плану міста Рівне та № 1411 від 11 квітня 2008 року „Про затвердження скоригованого генерального плану міста Рівне , то суддя місцевого суду, враховуючи те, що ці рішення мають ознаки нормативних актів, які не вичерпують свою дію після їх одноразової реалізації, прийшов до цілком правильного висновку про те, що ці вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки зазначені рішення Рівненською міською радою як субєктом владних повноважень були прийняті у процесі здійснення нею владних управлінських функцій згідно зі ст.ст. 1, 8, 9, 16, 17 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності (зокрема, в частині нормативного регулювання планування та забудови території міста Рівного), та що ці рішення у межах публічно-правових відносин владно впливають на всіх зацікавлених фізичних і юридичних осіб, діяльність яких стосується містобудівної діяльності у м. Рівному.

Тому зважаючи на наведене, ухвала судді місцевого суду від 12 квітня 2016 року відповідно до правил ст. 311 ЦПК України підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 311-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненської міської ради і Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень Рівненської міської ради № 955 від 19 липня 2007 року „Про погодження місця розташування обєкта і надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Толстого; № 1021 від 21 серпня 2007 року „Про надання і вилучення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Толстого; № 2118 від 24 грудня 2008 року „Про вилучення земельної ділянки на вул. Толстого та надання її в оренду, а також про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16 березня 2009 року, який був укладений між Територіального громадою Рівненської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська ОСОБА_2, та зобовязання ТОВ „Українська ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у розпорядження Територіальній громаді в особі Рівненської міської ради земельної ділянки площею 4000 кв. м на вул. Толстого, 10, у м. Рівному скасувати, а справу у цій частині направити до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

В решті ухвалу судді Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року залишити без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: