Справа № 531/103/16-ц
Провадження № 6/531/3/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Жмурко П.Я.

при секретарі Клименко Т.М.

за участю представника ВДВС

Карлівського РУЮ ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка матеріали цивільної справи за поданням в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції ОСОБА_3 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду ,-

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016 року до суду надійшло вказане вище подання, в якому в.о. начальника ВДВС Карлівського РУЮ ОСОБА_3 просить суд встановити подальший порядок виконання виконавчого листа №2/531/431/14, що виданий 11.11.2014 року Карлівським районним судом, надавши дозвіл на примусову реалізацію описаного та арештованого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, що знаходяться по вул. Лесі Українки, 9 в с. Ланна Карлівського району та належать на праві власності боржнику ОСОБА_4

Подання вмотивоване тим, що даний виконавчий лист про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку перебуває на виконанні у ВДВС Карлівського РУЮ. Державним виконавцем складено акт опису та арешту належного боржникові майна. Згідно довідки сільської ради у вказаному вище будинку зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно п. 4.5.9 Інструкції з примусового виконання рішень, державний виконавець звернувся за дозволом на реалізацію майна, право користування яким має дитина, до органів опіки і піклування, які листом від 26.11.2015 року у наданні дозволу відмовили. За таких обставин, державний виконавець повинен звернутись до суду про встановлення чи зміну порядку виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник ДВС просить суд задовольнити вимоги подання і додатково зазначає, що право користування неповнолітньої дитини майном боржника, є перешкодою для реалізації такого майна, а отже для виконання судового рішення. Окрім зазначеного в поданні, необхідність дозволу органу опіки та піклування або наявність відповідного рішення суду, є вимогою ч. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. За відсутності зазначених документів (дозвіл або рішення), державіний виконавець не може надати необхідний пакет документів для реалізації майна.

В судове засідання також зявився представник стягувача за виконавчим листом, який просить суд задовольнити вимоги подання, чим сприяти виконанню законно винесеного рішення, яке набрало законної сили про звернення стягнення на майно ОСОБА_4

Представник боржника за виконавчим листом в судове засідання не зявилася. Раніше представником було надану суду заперечення в письмовому вигляді, згідно якого в задоволенні подання слід відмовити, оскільки лише органи опіки та піклування мають право на надання дозволу на реалізацію майна право власності чи користування яким мають діти. Крім того, державним виконавцем не надано доказів того, що ними вжито достатньо заходів для зясування наявності у боржника іншого майна (рухоме майно або кошти), а процедура подальшого виконання даного рішення, визначена у п. 4.5.9 Інструкції з примусового виконання рішень.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, в судовому засіданні державний виконавець повинен довести, що існують обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наданих суду матеріалів вбачається, що на виконанні у ВДВС Карлівського РУЮ дійсно знаходиться виконавчий лист №2/531/431/14 про звернення стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку, що розташовані по вул. Лесі Українки, 9 в с. Ланна Карлівського району, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1037 в сумі 362530,39 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2015 року). 09.06.2015 року складено акт опису та арешту такого майна. (а.с. 4-5)

Згідно довідки сільської ради від 13.02.3015 року, у вказаному будинку поживає неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7)

Згідно пункту 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом МЮУ від 02.04.2012 року № 512/5, - реалізація майна, на яке звернено стягнення, здійснюється відповідно до вимог статті 62 Закону.

Пунктом 4.5.7 цієї Інструкції встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Державний виконавець в судовому засіданні також посилається на п.п. 6 п. 3 розділу ІІ Порядку затвердженого Наказом МЮУ «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», який набрав чинності 22.12.2015 року, і згідно якого одночасно із заявкою на реалізацію арештованого майна право власності на яке або право користування яким мають діти, державний виконавець подає копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. При цьому судом встановлено, що саме рішення про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку шляхом проведення прилюдних торгів, державний виконавець одночасно з заявкою не подавав.

Згідно з п. 3 розділу 7 такого Порядку, реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Частиною 8 даної статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно з ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Частиною 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, яке проводиться у порядку, встановленому законом. Таке рішення може бути прийнято судом, одночасно з рішенням про звернення стягнення, що вбачається з положень ч. 2 ст. 39 даного Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець звертався до органу опіки і піклування виконавчого комітету Ланнівської сільської ради, де проживає дитина, з метою отримання передбаченого Інструкцією дозволу. Рішенням від 25.12.2015 року Ланнівська сільська рада відмовила у наданні дозволу на реалізацію будинку по вул. Лесі Українки, 9 в с. Ланна, що належить ОСОБА_4 за відсутності гарантій збереження прав дитини на житло. В матеріалах справи також міститься лист служби у справах дітей Карлівської РДА від 26.11.2015 року, в якому вони зазначають, що не мають правових підстав для надання дозволу ДВС на реалізацію житла, оскільки батьки дитини за таким дозволом не зверталися. (а.с. 8-9)

З рішення суду від 31.10.2014 року, винесеного у справі №2/531/431/14 на виконання якого видано виконавчого листа №2/531/431/14 вбачається, що питання про виселення зареєстрованих осіб позивачем не ставилось, при цьому в матеріалах справи містилась довідка на а.с. 72 згідно якої в будинку, що є предметом іпотеки зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Орган опіки і піклування до участі у справі не залучався. З рішення не вбачається, що судом досліджувалось питання проживання в будинку неповнолітньої дитини. Дати укладення договору іпотеки та дата народження дитини свідчать, що остання народилась уже після укладення такого.

В судовому засіданні, що відбулося 14.03.2016 року представником стягувача заявлялось клопотання, в задоволенні якого судом було відмовлено, про витребування відомостей з Державного реєстру, щодо майна належного батькам неповнолітньої ОСОБА_5 В судовому засіданні 17.03.2016 року представником заявлено клопотання про витребування відомостей, які стали причиною для відмови у наданні дозволу на реалізацію належного боржнику майна, від служби у справах дітей та органу опіки і піклування (в задоволенні клопотання відмовлено). Представником також надано витяги з Державного реєстру, на підставі яких він стверджує про належність матері неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_8, квартири в м. Полтава, а батькові ОСОБА_4 нежитлових приміщень в м. Карлівка. Зазначеними діями, представник доводив необґрунтованість відмов у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку і зазначав, що за таких обставин суд може задовольнити подання, оскільки дитина не буде позбавлена житла. При цьому, як встановлено вище, під час розгляду справи про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку і винесення рішення від 31.10.2014 року зазначені питання судом не досліджувались.

Частиною 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18 даного Закону право дитини на житло забезпечує держава, при цьому згідно з ч. 3 ст. 18 - органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Пунктом 67 Порядку передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з вищезазначеного, суд виходить з пріоритетності прав дитини під час розгляду даної справи. З урахуванням наведених вище обставин та норм, суд вважає, що питання які ставляться у поданні і підтримуються представником стягувача в судовому засіданні доцільно вирішувати в порядку позовного провадження, а не на стадії виконання рішення.

Зміна способу та порядку виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обовязки субєктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Рішенням від 31.10.2014 року судом чітко визначено спосіб і порядок його виконання (резолютивна частина). Судом звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах. Повторне надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки не є встановленням способу та порядку виконання виконавчого листа.

За наведених вище обставин, суд не вбачає підстав для встановлення іншого порядку виконання, ніж це передбачено самим рішенням від 31.10.2014 року, тому в задоволенні подання слід відмовити.

При цьому суд враховує, що відмова в задоволенні даного подання не позбавляє стягувача права звернутися до суду для вирішення спірних питань, що виникли на стадії виконання, шляхом подачі позову.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції ОСОБА_3 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня винесення ухвали або з дня отримання її копії, до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області.

Суддя Жмурко П.Я.