АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4901/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Кирилюк Г.М., Андрієнко А.М.,

при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на невиконання ОСОБА_2 умов договору про надання правової допомоги щодо оплати розмірі 5 відсотків від вартості квартири.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 55 000 грн. та 550 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року та постановити нове рішення, яким в задоволені заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вказує, що зобов'язання за договором про надання правової допомоги позивачем, виконані не були. В матеріалах справи відсутні докази надання апелянту допомоги у оформлені спадщини та представлення інтересів в суді про виселення ОСОБА_4 із квартири. Деснянським районним судом м. Києва від 20.10.2015 року не ухвалено рішення виселити останнього із квартири. Вважає, що позивач свої обов'язки щодо надання правової допомоги не виконав належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на його користь 55 000 грн. суд першої інстанції, виходив з того, що договір від 11.09.2014 року про надання юридичних послуг підписано обома сторонами і сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За висновком суду ОСОБА_2 на підставі рішення суду не отримала право власності на всю квартиру, а також не виселено ОСОБА_4, оскільки у ході судового розгляду справи встановлено обставини, які не могли бути відомі ОСОБА_3

Колегія судів погоджується з висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 11.09.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого позивач зобов'язався надати правову допомогу, а саме у судовому порядку вирішити питання про визнання за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, та виселення з неї ОСОБА_4

Відповідач зобов'язувалась протягом 20 днів після набрання законної сили рішення суду про визнання за нею право власності на спадкове майно виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 5 відсотків від ціни квартири.

12.09.2014 року ОСОБА_2 на підставі довіреності уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси у всіх державних органах, в тому числі у суді.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину спірної квартири, визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину спірної квартири та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3 654 грн. судового збору.

Також встановлено, що позивач особисто надавав юридичні послуги при розгляді спору у судовому порядку. Позовну заяву, уточнення до позову, заяву на реєстрацію майна після отримання рішення суду було подано ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 Вказані обставини відповідач не спростувала. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо надання позивачем правових послуг відповідачу у судовому та позасудовому порядку згідно з умовами договору.

Свої зобов`язання за договором про надання послугОСОБА_2 не виконала, кошти не сплатила.

Сторонами визначено дійсну вартість спадкового майна в сумі 900000 гривень, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову винагороду у в розмірі 45 000 гривень, що становить 5 відсотків від вартості цього майна та пеню у в сумі 114 750 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 45 000 гривень як вартості послуг за договором про надання правової допомоги та неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 10000,00 гривень.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді