АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2128/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1052/16Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.в. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Одринської Т.В., Омельченко Л.М.,

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 березня 2012 року його було прийнято на роботу в ТОВ «Біланівський ГЗК» на посаду начальника служби капітального будівництва, того ж дня між ним та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір.

Наказом від 02 червня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників. Стверджує, що відповідачем не було дотримано процедури скорочення, тобто його не було повідомлено про наступне вивільнення за два місяці. Відповідач ще до видання наказу про скорочення позивача, а саме 02 червня 2015 року, мав у наявності декілька вакансій, і за всіма основними критеріями позивач підходив на ці посади, але йому не було запропоновано цю роботу.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено повністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визнати незаконним його звільнення з посади начальника служби капітального будівництва за скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України і скасувати наказ № 32-к від 02.06.2015 року, виданий ТОВ «Біланівський ГЗК»;поновити ОСОБА_2 на попередній роботі та стягнути з ТОВ «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь середній заробіток на час вимушеного прогулу з 03.06.2015 року по дату прийняття судового рішення; стягнути з ТОВ «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду у сумі 15 000 грн.; стягнути з ТОВ «Біланівський гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правової допомоги адвоката у сумі 5 000 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, що відповідно до трудової книжки на імя ОСОБА_2 його було прийнято на роботу в ТОВ «Біланівський ГЗК» на підставі наказу №16-к від 12 березня 2012 року на посаду начальника служби капітального будівництва (а.с.3).

03 лютого 2015 року генеральним директором ТОВ «Біланівський ГЗК» винесено наказ №25, погоджений з головою Ради трудового колективу, як це передбачено п.3.3 Колективного договору дирекції та трудового колективу ТОВ «Біланівський ГЗК» (а.с.69), про скорочення чисельності та штату працівників, відповідно до якого прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників в кількості 25 штатних одиниць, для чого створено відповідну комісію (а.с.20).

Наказом №96 від 31 березня 2015 року, у зв'язку із майбутнім скороченням, затверджено штатний розпис ТОВ «Біланівський ГЗК», який набирає чинності 02 червня 2015 року, та попереджено про майбутнє вивільнення працівників служби капітального будівництва, в тому числі її начальника ОСОБА_2 (а.с.24).

Наказом №32-к від 02 червня 2015 року начальника служби капітального будівництва ОСОБА_2 звільнено з 02 червня 2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та визначено вихідну допомогу в розмірі 8063,40 грн. (а.с.17). Відповідно до відмітки на наказі з його змістом ОСОБА_2 був ознайомлений у день звільнення та відповідно до книги руху трудових книжок і вкладишів до них в цей же день він отримав на підприємстві трудову книжку, що підтверджується його особистими підписами (а.с.18).

Так, пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до вимог ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Місцевим судом встановлено, що у вересні 2015 року керівництво відповідача звернулося до Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області з повідомленням про викрадення оригіналів офіційних документів підприємства, підтверджуючих процедуру звільнення співробітників у період з 31 березня 2015 року по 02 червня 2015 року в зв'язку із скороченням чисельності штату працівників. Відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.357 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2015 року (а.с.27). Відповідно до акту перевірки документів ТОВ «Біланівський ГЗК» від 04 вересня 2015 року встановлено відсутність на підприємстві повідомлення ОСОБА_2 про майбутнє вивільнення у зв'язку із скороченням (а.с.71).

ОСОБА_2 визнав у суді, що починаючи з травня 2015 року, в зв'язку із майбутнім звільненням, він почав здавати товарно-матеріальні цінності, а в день звільнення здав службову перепустку, що в свою чергу підтверджується відповідною довідкою (а.с.30).

Підтвердженням факту скорочення та майбутнього вивільнення працівників ТОВ «Біланівський ГЗК» також є приєднана до справи офіційна Звітність Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і правці від 01 квітня 2015 року, що подається до Департаменту праці і зайнятості за формою №4-ПН, затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України №317 від 31 травня 2013 року (а.с.36).

Дослідивши вищенаведені докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у ТОВ « Біланівський ГЗК» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників.

Доводи апелянта про те, що про майбутнє вивільнення його не було повідомлено за два місяці спростовуються вищевказаними матеріалами справи ( а.с. 27, 29, 36,71), а також поясненнями самого позивача про те, що йому було відомо в березні 2015 року про майбутнє звільнення служби капітального будівництва, у зв'язку з чим у травні 2015 року він почав здавати товарно-матеріальні цінності, а також поясненнями свідка ОСОБА_3, який підтвердив, що його колега ОСОБА_2 показував йому повідомлення про майбутнє звільнення у зв'язку із скороченням.

З матеріалів справи вбачається, що посада, яку займав ОСОБА_2 скорочена, інші працівники на посаді, яку він займав, не працювали, тому у відповідача не було підстав для з'ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі.

Доводи позивача на те, що йому не були запропоновані посади інженерів, які були зайняті колишніми працівниками служби капітального будівництва ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не заслуговують на увагу , так як відповідно до наказів № 11-к та № 12-к від 30 березня 2015 року посади інженера та провідного інженера відділу капітального будівництва, які вони займали, було виведено зі штатного розпису ТОВ «Біланівський ГЗК» ще до скорочення чисельності та штату працівників (а.с.82). Зазначені особи були переведені на посади інженера проекту та провідного інженера проекту відповідно і згідно наказів № 25 від 03 лютого 2016 року та № 96 від 31 березня 2015 року скороченню не підлягали (а.с.20,24). Відповідно до структури ТОВ Біланівський ГЗК» посада начальника служби капітального будівництва та посади інженера проекту, провідного інженера проекту за повноваженнями та структурно є різними( а.с.85,86).

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що при звільненні позивача ТОВ «Біланівський ГЗК» були додержано всі вимоги норм трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника, проте ОСОБА_2 відмовився від переведення на іншу роботу, при цьому відповідач не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу, ніж запропоновану, на тому ж підприємстві, і вивільнений працівник ОСОБА_2 не користувався переважним правом на залишення на роботі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про відмову у позові зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка, а розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом було вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст. ст.308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : ___________ Винниченко Ю.М.

Судді: _____________ Одринська Т.В. ____________ Омельченко Л.М.