З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/414/16-ц
Провадження №2/377/226/16
01 серпня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
16 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Після набуття ними права власності за згодою всіх співвласників в квартирі був зареєстрований брат чоловіка позивача ОСОБА_2. У серпні 2011 року відповідач виїхав на проживання за межі м. Славутича, пообіцявши, що у жовтні 2011 року приїде на весілля до сина позивача та зніметься з реєстрації в зазначеній квартирі, але до цього часу з реєстрації не знявся. Фактична реєстрація відповідача у жилому приміщенні, яке належить на праві спільної часткової власності позивачеві та членам її сімї, створює перешкоди у здійсненні ними, як власниками цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. В звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з позовом для усунення перешкод у здійсненні позивачем та членами її сімї співвласниками жилого приміщення права власності на квартиру № 140, розташовану за адресою: м.Славутич, Добринінський квартал, буд.5 шляхом визнання втрати права користування жилим приміщенням відповідача.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що відповідач, який є братом її чоловіка, був зареєстрований у квартирі, яка є власністю її та членів сімї, за їх згодою для того, щоб влаштуватися на роботу в м.Славутичі. Проте, фактично відповідач в квартирі проживав два місяці, а потім винаймав іншу квартиру у м.Славутичі. У серпні 2011 року відповідач виїхав на проживання за межі м. Славутича, та пообіцяв, що у жовтні 2011 року приїде на весілля до її сина та зніметься з реєстрації в зазначеній квартирі, але до цього часу з реєстрації не знявся. Перешкод у користуванні квартирою вона разом з іншими співвласниками відповідачу не чинили. Нове фактичне місце його проживання та перебування не відомо. Відомий його телефонний номер в даний час не обслуговується. Реєстрація відповідача у жилому приміщенні перешкоджає їй та іншим його співвласникам продати квартиру, оскільки покупці можуть відмовитися укласти договір купівлі-продажу, поки зареєстровані у квартирі особи не знімуться з реєстрації.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких просили проводити судове засідання за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився. Надіслані двічі на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача судові повістки повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що може свідчити про відсутність його за цією адресою і у цьому випадку згідно правил ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручено належним чином. Відповідач клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є знайомою позивача, тому буває в них в квартирі дуже часто. Відповідач є братом чоловіка позивача і був зареєстрований в квартирі, щоб влаштуватися на роботі в м.Славутичі. З 2011 року вона не бачила відповідача в квартирі ОСОБА_1 і в м.Славутичі.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є дружиною сина позивача і співвласника квартири ОСОБА_5, з яким вони одружилася в 2008 році. Проте, з осені 2007 року вона з сином позивача проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_3. Відповідач у даній квартирі вже не проживав. З 2011 року він виїхав взагалі за межі міста Славутича, місце його перебування на даний час невідомо.
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є дружиною сина позивача і співвласника квартири ОСОБА_4, з яким вони одружилися в 2011 році. З 2011 року вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач в даній квартирі не проживає, речей його немає, місце його проживання на даний час невідомо.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження Славутицького міського голови № 352 від 26.10.2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали у приватну спільну часткову власність жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено свідоцтвом про право власності, копія якого долучена до матеріалів справи.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на вказану квартиру 31.10.2006 року було зареєстровано у комунальному підприємстві АРБ Славутицького міського бюро технічної інвентаризації.
На час розгляду справи в суді згідно довідки КП «ЖКЦ» № 41 від 22.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані, крім позивача та третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, онук ОСОБА_9, та відповідач ОСОБА_2.
Згідно довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП України в Київській області № 1047 від 14.03.2016 року ОСОБА_2 з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, не звертався.
Як зазначено у довідці КП «ЖКЦ» № 665 від 22.03.2016 року, в період з 2011 року по теперішній час до КП «ЖКЦ» ОСОБА_2 з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Факт не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.
Крім того, на підтвердження факту не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2, складені відповідні акти від 09.03.2015 року, 26.06.2015 року, 23.10.2015 року та 11.05.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).
Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В судовому засіданні було з'ясовано, що між позивачем, іншими співвласниками та відповідачем мала місце домовленість про використання належного позивачеві та третім особам на праві власності квартири як адреси реєстрації місця проживання відповідача для того, щоб влаштуватися на роботу в м.Славутичі, що саме по собі не має наслідком виникнення у нього самостійного права користування жилим приміщенням, яке є похідним від права власності позивача та третіх осіб і залежить від нього.
Як зазначено позивачем у позовній заяві та стверджувалось у судовому засіданні, відповідач виїхав на межі міста Славутича на постійне проживання, не знявшись з реєстрації у квартирі позивача, що перешкоджає його продажу, оскільки покупець може відмовитися від укладення договору до зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих у ньому осіб.
Виходячи з того, що за змістом статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання за відсутності заяви громадянина чи його представника є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування, а також беручи до уваги, що визначеним статтею 391 Цивільного кодексу України способом захисту права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, є усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про реальне порушення права власності позивача внаслідок того, що відповідач не знявся в реєстрації в квартирі та виїхав за межі м.Славутича, суд погоджується з наведеними позивачем обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі, усунувши перешкоди у користуванні позивачем права власності, шляхом визнання відповідача особою, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3.
За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне заочне рішення виготовлено 5 серпня 2016 року.
Суддя Н. Ф. Теремецька