Справа № 635/4807/15-ц
Провадження № 2/635/698/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 грудня 2016 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Шинкарчука Я.А.
при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є спільною власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою,-
Позивач звернулася до суду із позовом (з урахуванням уточнень), в якому просить:
-виділити в натурі на належну їй 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності частину житлового будинку літ.А-1 (приміщення 1-2 площею 5,9 кв.м. та приміщення 1-3 площею 12,2 кв.м.); особисто будовані: прибудову літ. А1-1 (приміщення 1-1 площею 10,2 кв.м.); та по надвірним будівлям та спорудам: тамбур літ. а1 (приміщення І площею 2,0 кв.м.), погріб літ. лп, літню кухню літ. Л, сарай літ. Д, вбиральню літ. М, вигрібну яму літ.Х, колодязь літ. К, огорожі №№1, 6, ворота №№3, 4;
-припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1.
-визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1, відповідно до ІV варіанту судової будівельно-технічної експертизи №1354/6655, складеного 29 червня 2016 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса, а саме:
в користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку площею 1221 кв.м. Межі користування земельною ділянкою встановити наступним чином: відрізок від т. 13 до т. А по червоній лінії (АДРЕСА_1) розміром 4,52 м; відрізок АБ, по прямій розміром 8,73 м (т. Б на відстані 1,0 м від стіни літ. «А-1»); відрізок БВ, по прямій розміром 1,4 м (т. В на відстані 3,38 м від кута літ. «А-1»); відрізок ВГ, проходить по лінії розподілу між літ. А-1; відрізок ГД, по прямій розміром 1,4 м (т. Г на відстані 4,8 м від кута літ. «А1-1»); відрізок ДЖ, по прямій розміром 3,3 м, проходить на відстані 1,0 м паралельно стіні літ. «А-1»; відрізок ЖЗ, по прямій розміром 44,35 м; відрізок ЗИ, по прямій розміром 8,55 м; відрізок ИК, по прямій розміром 21,35 м (т. К на відстані 14,55 м від т. 1);
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 1 679 грн. 00 коп.;
-вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона - ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 26 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Л.М., реєстраційний номер №1167, є власником 3/8 частин домоволодіння із відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Співвласником вказаного домоволодіння, а саме, 5/8 його частин із відповідною частиною надвірних будівель, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою держнотаріальною конторою Харківського району від 20.10.1981 року, реєстраційний номер №1699, є відповідач у справі - ОСОБА_2. Між тим, порядок користування житловим приміщенням та надвірними будівлями, як зазначає позивача, був зумовлений порядок користування, що склався та був визначений між колишніми співвласниками даного домоволодіння. Так, ухвалою судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 29.07.1960 було змінено рішення Народного суду 4-1 дільниці Харківського району від 08.07.1960, а саме, надано у користування ОСОБА_7 кімнати №1-3 та №1-2 будинку літ. «А-1», тоді коли інші приміщення надано у користування ОСОБА_8 Порядок користування земельною ділянкою було визначено по червоній лінії плану від 20.06.1957 року. Разом з тим, рішення народного суду Харківського району від 08.07.1960 та ухвала судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 29.07.1960, які ухвалено з приводу спірної земельної ділянки, не впливають на правовідносини сторін щодо поділу будинку в натурі, оскільки ними вирішувалося питання щодо порядку користування спірним будинком між попередніми власниками, а не поділу будинку, що не перешкоджає суду вирішувати спір по суті відповідно до вимог законодавства. Вказані рішення судів не впливають на спірні правовідносини сторін щодо виділу в натурі частки зі спільного майна, а встановлений раніше порядок користування спірним майном, що є у спільній власності сторін, не впливає на виділ з нього частки, враховуючи, що після ухвалення цих рішень співвласники проводили різні прибудови буз дозволу компетентних на те органів і решти співвласників. З урахування викладеного, позивач з посиланням на норми статей 363, 367 ЦК України, просить суд виділити в натурі належні їй 3/8 частини зі спірного домоволодіння та встановити порядок користування спірною земельної ділянкою. Разом з тим, позивач вважає більш прийнятним для неї виділ належної їй частки з домоволодіння за ІІ варіантом приведеного у висновку судової будівель-технічної та земельно-технічної експертизи. Між тим вказує, що враховуючи норму ч.4 ст.357 ЦК України у ІІ варіанті виділу частки домоволодіння експертом не враховано ту обставину, що віднесені нею до особисто побудованих ОСОБА_2 приміщень, на час розгляду справи є самочинно побудованими. Так, рішення виконкому Пісочинської селищної ради від 24.10.2012, згідно якого ОСОБА_2 дозволено збереження самочинно збудованого навісу літ. Н та мансарди літ. «бмс», постановою Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2014 року у справі №635/6706/13-а визнано незаконним та скасовано. Вказана постаново суду першої інстанції ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року залишена в силі. Відтак, самочинно збудовані навіс літ. Н та мансарда літ. «бмс» не можуть бути враховані під час виділу частки домоволодіння. Що стосується порядку користування земельною ділянкою, то позивач вказує, що серед запропонованих варіантів найбільш доцільний та прийнятний для сторін порядок користування земельною ділянкою визначений саме ІV варіантом, адже він максимально враховує порядок користування наявними на земельній ділянці споруд, грубо не порушує взаємних майнових прав співвласників, та площа земельної ділянки, яка виділяється кожній із сторін, відповідає належним часткам співвласників.
Позивач в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, а в разі неявки відповідача в судове засідання, про можливість заочного розгляду справи.
Ні відповідач, ні її представник в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач надала до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з необхідністю введення в дію нового представника, для представництва її інтересів в суді.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Суд, розглянувши заяву відповідача про перенесення розгляду справи приходить до висновку, що зазначені в даній заяві причини перенесення розгляду справи є не поважними, з огляду зокрема на те, що у справі вже були численні перенесення розгляду справи за заявами сторін за різних причин та спричинило тривалий розгляд даної справи судом. Разом з тим, у відповідача на протязі всього часу розгляду справи була можливість введення у справу не одного представника одночасно. З урахуванням викладеного, заява відповідача про перенесення розгляду справи розцінюється судом як затягування розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності сторін по справі.
Так, відповідачу ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» змінено на «ОСОБА_2» після державної реєстрації шлюбу) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 20 жовтня 1981 року та посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Яловенко В.М., належить 5/8 частин спірного домоволодіння.
Після укладення договору купівлі-продажу, відповідачем було отримано дозвільні документи на перебудову частини житлового будинку та будівництво господарських будівель, а саме, рішення виконкому Пісочинської селищної ради від 13.05.1982 року, акт про розбивку фундаменту від 19.07.1982 року, дозвіл на здійснення робіт по індивідуальному будівництву від 13.05.1985 року, рішення виконавчого комітету Пісочинської сільради від 13.05.1982 року «Про перебудову частини житлового будинку». Після закінчення будівництва перебудови та господарські будівлі були введені в експлуатацію актом від 09.03.1989 року.
Між тим, рішення виконкому Пісочинської селищної ради від 24.10.2012, згідно якого ОСОБА_2 дозволено збереження самочинно збудованого навісу літ. Н та мансарди літ. «бмс», постановою Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2014 року у справі №635/6706/13-а визнано незаконним та скасовано. Вказана постанова суду першої інстанції ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року залишена в силі.
Так, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.
Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року №6-130цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до ст.360-7 ЦПК України.
Відтак, самочинно збудовані ОСОБА_2 навіс літ. Н та мансарда літ. «бмс» не можуть бути враховані під час виділу в натурі частки домоволодіння.
Позивачу ОСОБА_1 (прізвище «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1» після реєстрації розірвання шлюбу) на праві власності на підставі договору дарування, укладеного 26 листопада 2004 року та посвідченого приватним нотаріусом Полторацькою Л.М., належить 3/8 частин спірного домоволодіння.
Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 (прізвище «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1» після реєстрації розірвання шлюбу) в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить частка 3/8, тоді як ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» змінено на «ОСОБА_2» після державної реєстрації шлюбу) - 5/8.
Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
За змістом ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Судом встановлено, що сторони по справі, які є співвласниками домоволодіння, яке перебуває у їх спільній часткові власності, в натурі не було виділено, та не було встановлено порядку користування земельною ділянкою у відповідності належних частин домоволодіння.
Для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, по справі було проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу № 1354/6655, висновок за результатами якої складений 29.06.2016 року.
Суд вважає вказаний висновок належним доказом по справі, оскільки він ґрунтується на технічному огляді домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, виготовленої станом на час проведення експертного дослідження, даних кадастрового плану земельної ділянки, виготовленому сертифікованим інженером-землевпорядником, спеціальної літератури та нормативних актів та з урахуванням інвентаризаційної вартості в цінах станом на час розгляду справи.
Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, провести розподіл у натурі домоволодіння АДРЕСА_1 в ідеальних частках співвласників з виділом приміщень квартир з надвірними будовами співвласників в точній відповідності з їх ідеальними частками в праві власності не видалося можливим.
На розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу спірного домоволодіння з відхиленням від ідеальних часток при цьому І варіант передбачає виділ частки позивача без урахування особисто побудованих співвласниками будівель і споруд, тоді як варіант ІІ враховує побудовані особисто співвласниками будівлі та споруди по фактично сформованому порядку користування домоволодіння.
Суд, враховуючи позовні вимоги, а також ті обставини, що запропонований експертом ІІ варіант поділу відповідає фактичному порядку користування спірним домоволодінням, відповідач не заперечувала проти розподілу будинку, вважає більш прийнятним та таким що відповідає інтересам сторін ІІ варіант виділу частки позивача зі спільного майна, запропонований експертом.
-по житловим будівлям: частина житлового будинку літ. А-1 (приміщення № 1-2 «житлова», площею 5,9 кв.м. та приміщення № 1-3 «житлова», площею 12,2 кв.м.), прибудову літ. А1-1 (приміщення № 1-1 «кухня», площею 10,2 кв.м.), загальною площею приміщень 28,3 кв.м.;
-по надвірними будівлям та спорудам: тамбур літ. «а1», погріб літ. «лп», літня кухня літ. «Л», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «М», вигрібна яма літ. «Х», колодязь літ. «К», огорожі №1, 6, ворота № 3, 4.
Суд вважає прийнятним для використання та реалізації при вирішенні питання щодо розподілу спірного домоволодіння такий поділ спірного домоволодіння, за яким позивачу виділяються приміщення по житловим будівлям та надвірні споруди зі здійсненням переобладнань згідно ІІ варіанту висновку судової експертизи, враховуючи наступне.
Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України суд приходить до висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, вважає необхідним здійснити поділ майна в натурі саме за ІІ варіантом судової будівельно-технічної експертизи, оскільки при такому поділі відступ від ідеальних часток співвласників є незначним, такий поділ не потребує здійснення переобладнань, а також враховує особисто побудовані співвласниками будівлі та споруди та встановлений по фактично сформованому порядку користування.
Разом з тим, за даним варіантом підлягає перерозподілу ідеальні частки у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а саме: за ОСОБА_1 визнається 12/100 частин домоволодіння, замість 3/8 части, а за ОСОБА_2 - 88/100 частин домоволодіння, замість 5/8 частки.
Стосовно встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне.
У відповідності до роз'яснень приведених в п.19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово - ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок поділено в натурі. Суд може не визнать угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Згідно положень ч. 1 ст. 377, ч. 3 ст. 415 ЦК України, ч. 4 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка була закріплена рішенням Пісочинської селищної ради від 28.07.1981 року та складала 3413,9 кв.м., в тому числі лишки 2213,9 кв.м.
Проте, як вбачається з кадастрового плану, виконаного ФОП ОСОБА_11 станом на час розгляду справи, загальна фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні сторін по справі складає 3256 кв.м.
При таких обставинах, суд вважає сторони користувачами земельної ділянки по вул. Pеленій, 3 в с. Пісочин Харківського району Харківської області у частках, що відповідають часткам у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями.
Висновком експерта запропоновані чотири варіанти користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне домоволодіння.
Суд, з огляду на уточнення позовної заяви та приймаючи до уваги заперечення відповідача, вважає IV варіант порядку користування земельною ділянкою таким, що найбільше відповідає інтересам сторін, оскільки при цьому варіанті визначальним є розмір часток у праві власності на домоволодіння (3/8 та 5/8), крім того, при вказаному варіанті відступ від ідеальності часток та грошова компенсація власнику, частка якого виявилася меншою за ідеальну, є найменшими.
При визначенні варіанту порядку користування земельною ділянкою, суд керується висновком судової будівельно-технічної експертизи, оскільки він ґрунтується на технічному огляді домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, спеціальної літератури та нормативних актів та з урахуванням інвентаризаційної вартості в цінах станом на час розгляду справи.
Разом з тим, суду не було надано доказів того, що варіанти висновку експертизи розподілу домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою порушують права та інтереси сторін по справі або інших осіб або існують інші варіанти розподілу, які визначені у встановленому порядку чи експертом.
Так, за IV варіантом в користування позивача виділяється земельна ділянка площею 1221 кв.м. з окремим виїздом на АДРЕСА_1, з окремим виїздом на вказану вулицю.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, судовий збір та витрати по оплаті вартості проведення судової експертизи, відносяться до судовий витрат.
Згідно положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Так, позивачем по справі, а саме, ОСОБА_1 за пред'явлення даної позовної заяви було сплачено судовий збір у загальній сумі 487, 20 гривень та понесено витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи у сумі 4608 гривень. Вищевказані витрати документально підтверджені.
Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору та витрати по оплаті проведення судової експертизи.
Щодо доводів відповідача, які викладені у письмових запереченнях суд вважає з необхідне зазначити наступне.
Так, згідно з ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2014 року у справі № 635/2528/13-ц (провадження №2/635/232/2014) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про перерозподіл ідеальних часток та визнання права власності на частину домоволодіння, позов на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України залишено без розгляду.
Доводи відповідача щодо укладення мирової угоди про порядок користування земельною ділянкою в ході розгляду справи № 635/2528/13-ц, відповідачем не підтверджено жодними належними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Твердження відповідача, що у справі №635/6706/13-а за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради про визнання рішення незаконним, судове провадження за невідомих обставин припинено, є безпідставні та спростовуються наявними в матеріалах справи копіями постанови Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2014 року у справі №635/6706/13-а та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року.
Між тим, доводи відповідача, що встановлений у 1960 році на підставі рішення Народного суду порядок, за яким розподіл земельної ділянки здійснений по червоній лінії є вірний, не можуть бути взяті до уваги, адже рішення народного суду Харківського району від 08.07.1960 та ухвала судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 29.07.1960, які ухвалено з приводу спірної земельної ділянки, не впливають на правовідносини сторін щодо поділу будинку в натурі, оскільки ними вирішувалося питання щодо порядку користування спірним будинком між попередніми власниками, а не поділу будинку, що не перешкоджає суду вирішувати спір по суті відповідно до вимог законодавства. Разом з тим, висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року, є належним доказом по справі, оскільки він ґрунтується на технічному огляді домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, виготовленої станом на час проведення експертного дослідження, даних кадастрового плану земельної ділянки, виготовленому сертифікованим інженером-землевпорядником, спеціальної літератури та нормативних актів та з урахуванням інвентаризаційної вартості в цінах станом на час розгляду справи.
Інша ж вимога відповідача про визнання за нею права на земельну ділянку за набувальною давністю, судом не приймається, так як це окрема позовна вимога, тоді як суд розглядує позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є спільною власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою. Зустрічний позов у справі не було заявлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є спільною власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити.
-по житловим будівлям: частина житлового будинку літ. А-1 (приміщення № 1-2 «житлова», площею 5,9 кв.м. та приміщення № 1-3 «житлова», площею 12,2 кв.м.), прибудову літ. А1-1 (приміщення № 1-1 «кухня», площею 10,2 кв.м.), загальною площею приміщень 28,3 кв.м.;
-по надвірними будівлям та спорудам: тамбур літ. «а1», погріб літ. «лп», літня кухня літ. «Л», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «М», вигрібна яма літ. «Х», колодязь літ. «К», огорожі №1, 6, ворота № 3, 4.
Перерозподілити ідеальні частки у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 12/100 частин домоволодіння замість 3/8 часток, та визнавши за ОСОБА_2 право власності на 88/100 частин домоволодіння замість 5/8 часток.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1.
Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2, згідно ІV варіантом (у відповідності до часток у праві користуванні) висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року, згідно якого виділити в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1221 кв.м. з окремим виїздом на АДРЕСА_1.
Межі користування земельною ділянкою співвласників домоволодіння провести таким чином:
-відрізок від т. 13 до т. А по червоній лінії (АДРЕСА_1) розміром 4,52 м;
-відрізок АБ, по прямій розміром 8,73 м (т. Б на відстані 1,0 м від стіни літ. «А-1»)
-відрізок БВ, по прямій розміром 1,4 м (т. В на відстані 3,38 м від кута літ. «А-1»)
-відрізок ВГ, проходить по лінії розподілу між літ. А-1;
-відрізок ГД, по прямій розміром 1,4 м (т. Г на відстані 4,8 м від кута літ. «А1-1»)
-відрізок ДЖ, по прямій розміром 3,3 м, проходить на відстані 1,0 м паралельно стіні літ. «А-1»;
-відрізок ЖЗ, по прямій розміром 44,35 м;
-відрізок ЗИ, по прямій розміром 8,55 м;
-відрізок ИК, по прямій розміром 21,35 м (т. К на відстані 14,55 м від т. 1)
Для виконання варіанту ІV порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати теплицю дві теплиці літ. «Ф» та літ. «У» вартістю 7471 грн. (3840 грн. + 3631 грн.), що на 1679 грн. (7471 грн. - 5792 грн.) більше чим відступ від ідеальної частки ОСОБА_1 за варіантом І виділу будівель та споруд.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за частку, що після розподілу виявилася меншою за ідеальну у сумі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев'ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок та витрати по оплаті судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у сумі 4608 (чотири тисячі вісім) гривень 00 копійок.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -