УХВАЛА

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 листопада 1999 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час подружжя проживає окремо, син проживає разом з матір'ю у м. Тернополі. Зазначав, що він не має можливості бачитися зі своїм сином, піклуватися про нього та приймати участь у його вихованні, тому що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановити спосіб участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання йому можливості зустрічей із сином до досягнення ним повноліття у наступні дні: один раз на два місяці з 10 год. 00 хв. першої суботи поточного місяця до 20 год. 00 хв. за нею неділі з можливістю відвідування дитиною місця його проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 для передбаченого законом спілкування його батьків (бабусі та дідуся) з онуком, без присутності матері; щорічно, в серпні кожного поточного року, здійснювати виїзд з сином на відпочинок або оздоровлення в межах України на 10-15 днів, без присутності матері; встановити додаткові щорічні зустрічі з сином під час державних свят з можливістю виїзду за місцем його проживання у м. Житомирі без присутності матері в період: а) з 10 год. 00 хв. 30 грудня кожного поточного року до 20 год. 00 хв. 7 січня наступного календарного року (новорічні та Різдвяні свята) щорічно;

б) з 10 год. 00 хв. 30 квітня до 20 год. 00 хв. 3 травня (травневі свята) кожного поточного року щорічно; в) з 10 год. 00 хв. 26 червня до 20 год. 00 хв. 29 червня (день Конституції України) кожного поточного року щорічно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надано ОСОБА_3 можливість зустрічей з сином у наступні дні: два рази на місяць кожної другої суботи та четвертої неділя місяця з 10 год. 00 хв. до

18 год. 00 хв., за попереднім погодження часу та місця побачення із сином ОСОБА_5 та матір'ю ОСОБА_4 та з врахуванням бажання дитини.

Перші шість місяців зустрічей батька із сином проводити у присутності матері ОСОБА_4

За бажанням сина ОСОБА_5 побачення з батьком можуть відбуватись у присутності матері та при умовах, сприятливих для перебування дитини.

Встановлено для ОСОБА_3 право щорічного літнього відпочинку у серпні кожного року з дитиною ОСОБА_5 тривалістю 10-15 календарний днів з виїздом за межі України, в присутності матері, за попереднім погодженням матері та з врахуванням бажання сина.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено наявність перешкод, які йому чинить відповідачка у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, тому є підстави для усунення таких перешкод шляхом встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та визначення порядку спілкування згідно з висновком органу опіки і піклування та на вимогу матері дитини побачення мають відбуватися у присутності останньої та за попередньою домовленістю з нею.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому зазначив, що при визначені такого порядку враховуються інтереси дитини, яка потребує спокою та постійного догляду матері й з метою усунення конфліктних ситуацій, вважав доцільним обумовити їх побачення у присутності матері.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3та ОСОБА_4 з 2 листопада 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час подружжя проживає окремо, син проживає разом з матір'ю у м. Тернополі. Сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька дитини у її вихованні.

За нормами ч. 2 ст. 141, ст. ст. 153, 157 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, чч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

У висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради

від 4 лютого 2015 року № 74, орган опіки і піклування, захищаючи інтереси дитини, вважає за доцільне встановити побачення батькові ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, один раз у два місяці під час перебування батька дитини в Україні з 10 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. На вимогу матері дитини побачення мають відбуватися у її присутності за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та при умовах, сприятливих для перебування малолітньої дитини. Зобов'язано ОСОБА_3 не порушувати графік побачень, приділяти синові увагу і турботу, виховувати його, матеріально допомагати. Зобов'язано ОСОБА_4 поважати батьківські права ОСОБА_3, не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні батька із дитиною.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У порушення наведених вище норм матеріального права та вимог

ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд не зазначив, у зв'язку з чим він не погоджується з висновком органу опіки та піклування, зазначив про зустрічі позивача з сином у присутності матері. Суд не дав оцінки доводам позивача про те, що це є порушенням його прав на участь у вихованні дитини, що це унеможливить виконання рішення суду, оскільки мати тривалий час знаходиться у Польщі, що буде чинитись йому перешкоди у побаченні з дитиною.

Отже, висновки апеляційного основані на припущеннях, що заборонено

ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик