Ухвала

іменем україни

18 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 11 листопада 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та нимбуло укладено кредитний договір № 395/LCA, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 23 849,55 доларів США, а він зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку. Вказував, що у вказаному кредитному договорі відсутні умови, які передбачають порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку, перелік і розмір фінансових зобов'язань: страхування транспортного засобу, внесення предмета застави до державного реєстру обтяжень рухомого майна, нотаріальне посвідчення договору застави, державне мито тощо. Крім того, під час укладення вказаного договору відповідачем не попереджено його, що валютні ризики під час виконання зобов'язань несе він та не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, стоків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. У зв'язку з чим, вважав порушеним своє право під час укладення вказаного договору та посилаючись на вимоги ст. 215 ЦПК України просив суд задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що як на час укладення кредитного договору так і протягом дії цього договору позивач був згодний з умовами договору та вільним у виборі фінансових установ для отримання кредиту і у виборі форми кредитування. Крім того, суди дійшли правильних висновків, що позивачем не доведено, що під час укладання кредитного договору до нього були включені несправедливі умови та порушено вимоги ст. ст. 11, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана