АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Квартет» ЛТД до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

встановила:

у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 20 318грн. 05коп., інфляційні втрати у сумі 3 428грн. 38коп. та судовий збір у сумі 252грн. 80коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, 21 травня 2010р. з відповідачами був укладений договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, однак відповідачі, отримуючи житлово-комунальні послуги, не сплачують за них, у зв'язку із чим станом на 31 жовтня 2014р. утворилася заборгованість.

У жовтні 2015р. позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість по оплаті послуг з газопостачання станом на 1 листопада 2014 року у розмірі 1 486 грн. 32 коп., а з ОСОБА_5 заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території та централізованого опалення станом на 1 листопада 2014 року у розмірі 7 410 грн. 75 коп.

Позивач зазначав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 послуги з газопостачання оплачують не в повному обсязі та мають заборгованість, а відповідач ОСОБА_1, як співвласник квартири та співвласник багатоквартирного будинку, зобов'язаний нести витрати, пов'язані з утриманням зазначеного майна та брати участь у витратах на утримання і експлуатацію загального та неподільного майна житлового будинку, сплачувати за послуги з централізованого опалення, що надаються безперебійно.

Рішенням суду від 7 березня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Квартет» ЛТД заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5 901 гривня 50

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6891/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
копійок, судовий збір в розмірі 193 гривні 90 копійок. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

- 2 -

Відповідач та його представник посилаються на порушення судом норм процесуального права, так як не було взято до уваги ту обставину, що позивачем не надано доказів надання послуг з централізованого опалення та утримання будинку та прибудинкової території.

Також відповідач та його представник посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права, не врахування тієї обставини, що ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає у квартирі, а розмір заборгованості не підтверджено належними доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на права власності: ОСОБА_1 - Ѕ частина, ОСОБА_3 - 1/3 частина, ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_9 і ОСОБА_10 по 1/18 частині кожному.

Судом встановлено, що позивач є управителем будинку АДРЕСА_1 та надає житлово-комунальні послуги, відповідно до договору про надання послуг з утримання будинку і споруд і прибудинкової території, який 21 травня 2010р. був укладений з ОСОБА_3

З наданих суду першої інстанції документів вбачається наявність заборгованості за надані житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 станом на 1 листопада 2014р.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надані докази, які підтверджують сплату ними за отриманні житлово-комунальні послуги, а відповідач ОСОБА_1 не здійснює оплату за утримання будинку, прибудинкової території та опалення квартири.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не оскаржується, тому не є предметом апеляційної перевірки.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлен-ня місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, посилання відповідача ОСОБА_1 на відсутність укладеного з ним договору на утримання будинку та прибудинкової території не звільняє його від оплати за житлово-комунальні послуги, які йому надаються, як співвласнику квартири.

- 3 -

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Частиною 2 даної норми передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у

будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Конституційний Суд України у рішенні № 1-22/2011 від 9 листопада 2011р. щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" зазначив, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права свідчить, що власник житла повинен здійснювати оплату за послуги, які йому надаються з приводу утримання його майна, а саме прибирання будинку та прибудинкової території, утримання будинку, допоміжних приміщень, технічного обладнання будинку та елементів зовнішнього благоустрою, незалежно від проживання у будинку, що спростовує доводи апеляційної скарги про необхідність врахування тієї обставини, що відповідач ОСОБА_1 не проживає у квартирі, нею не користується, а тому не повинен сплачувати за утримання свого майна.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1, як співвласник квартири АДРЕСА_1, повинен утримувати майно, співвласником якого він є, та оплачувати за послуги, які йому надаються з приводу утримання цього майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів у підтвердження надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також опалення квартири, спростовуються матеріалами справи та наданими позивачем доказами.

Відповідно до рішення Голосіївської районної в м. Києві ради від 29 вересня 2005р. ТОВ Фірма «Квартет» ЛТД визначена управителем будинків комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м. Києва, які передані на обслуговування, в частині укладання договорів з виробниками, виконавцями та споживачами послуг.

5 січня 2009р. та 2 січня 2013р. між Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» та позивачем укладено договір на утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, що перебуває у комунальній власності, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання

- 4 -

забезпечення належної експлуатації, обслуговування, поточного ремонту житлових і нежитлових будівель, їх інженерного обладнання, належного санітарного стану прибудинкової території, збирання плати за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, плати за комунальні послуги від мешканців, орендарів, власників нежитлових приміщень та споруд, надання інших послуг населення.

Згідно додатку № 1 до договору від 2 січня 2013р. позивачу для обслуговування переданий і будинок АДРЕСА_1

Відповідачем ОСОБА_1 суду не було надано доказів укладення з іншим управителем договору про утримання його майна у зазначеному будинку, а відтак, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позивач має правові підстави для пред'явлення даного позову.

Також позивачем надані документи, які підтверджують тарифи, на підставі яких нараховувалася плата за утримання будинку і прибудинкової території, а також оплата за опалення квартири 70. При цьому, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають у квартирі, підтверджено, що позивачем надавалися послуги з опалення квартири.

Згідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005р., у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Отже, оскільки відповідачу ОСОБА_1 належить Ѕ частина квартири, він зобов'язаний сплачувати Ѕ частину вартості за утримання будинку та прибудинкової території, та Ѕ частину за опалення квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів у підтвердження надання послуг належної якості, не є підставою для звільнення відповідача від оплати за отримані послуги, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок оформлення претензій споживача до виконавця, відповідно до частини 1 якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Частиною 4 передбачено, що акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Проте, відповідачем суду не було надано доказів складання актів-претензій до позивача при розгляді даної справи.

Розмір заборгованості підтверджений розрахунком, наданим позивачем, який відповідає встановленим тарифам, площі квартири та з врахуванням частки, яка належить відповідачу ОСОБА_1 та розміру, сплаченому відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 на те, що позовна заява була прийнята судом з порушенням вимог процесуального законодавства, колегія суддів вважає безпідставними, так як позовна заява відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, була оплачена судовим збором та підписана уповноваженою на це особою, що підтверджено відповідною довіреністю.

Також до позовної заяви була додана копія ухвали суду від 5 серпня 2011р. про

- 5 -

скасування судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки позивач подав позовну заяву про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, у тому числі і з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд правомірно відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги були уточнені позивачем після початку розгляду справи по суті та надання доказів у підтвердження права власності на квартиру кожного із відповідачів, тому суд першої інстанції не мав підстав для повернення позовної заяви.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які вплинули на правильність вирішення спору, тому колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: