Провадження № 2/761/4969/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту також - відповідач) та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди, виселення та вселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Власником особового рахунку за цією адресою є відповідач, який також зареєстрований за вказаною адресою. Влітку 2014 року відповідач змінив вхідні замки, у зв'язку з чим позивач не має змоги до неї потрапити. Крім того, в липні 2014 року позивач дізналася, що відповідач уклав договір оренди квартири АДРЕСА_1 з громадянином США ОСОБА_3 на строк до 30.06.2015 року, та вивіз в особисті речі, грошові кошти, цінності та документи позивача. Враховуючи те, що на даний час відповідачі займають квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та перешкоджають позивачу користуватися вказаною квартирою, остання звернула до ся до суду з позовом, відповідно якого просять ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір оренди, виселити ОСОБА_3 та вселити позивача у вказану квартиру.

19.01.2016 року позивач подала до суду заяву про зменшення позивних вимог, а саме, в якій просила вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Позивач та її представники в судовому засіданні позов підтримали з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просили задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача зазначав, що відповідач ОСОБА_2 був вимушений використовували право на самозахист відповідно до ст. 19 ЦК України оскільки він побоювався, що викравши правовстановлюючі документи на квартиру позивач через чорних ріелтерів продасть її.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. (а.с. 11).

02.10.2014 року позивач зверталася до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою щодо перешкоджання в доступі до квартири за адресою: АДРЕСА_1, за результатами розгляду якої їй було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 42).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу Української РСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст.156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

З долучених до матеріалів платіжних доручень вбачається, що саме ОСОБА_1 здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 13-19).

В судовому засіданні встановлено, що позивач проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, була незаконно виселена, та зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, позивач, в силу ст. 64 ЖК України, є членом сім'ї власника житла - ОСОБА_2, у зв'язку з чим вона має право використовувати помешкання для власного проживання, а тому позов підлягає задоволенню.

Станом на час вирішення справи рішення про визнання позивача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, згідно із вимогами закону, не приймалось.

Заперечення, викладені представниками відповідача, судом відхиляються, оскільки жодним чином не спростовують право позивача на проживання у квартирі.

Відповідно до 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 212, 213,215, 218, 224-233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК