Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Гвоздика П.О., Нагорняка В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, комунального підприємства «Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними свідоцтв на право власності та скасування рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі договору дарування від 03 серпня 1993 року є власником житлового будинку по АДРЕСА_1.

14 серпня 2012 року вона звернулась до Виконавчого комітету Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області з метою оформлення права власності на будинок, однак сільською радою прийнято рішення від 05 вересня 2012 року № 99 про надання дозволу на оформлення права власності на цей житловий будинок їй та ОСОБА_7 по 1/2 частини кожному, при цьому не було враховано, що вона є єдиним власником будинку.

З урахуванням вказаного позивач просила визнати недійними свідоцтва про право власності, видані на її ім'я та на ім'я ОСОБА_7, а також зобов'язати комунальне підприємство «Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації» скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними свідоцтв на право власності, виданих на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7, скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсними свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2012 року та НОМЕР_2 від 03 грудня 2012 року, видані згідно з рішенням Виконавчого комітету Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 05 вересня 2012 року № 99 на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 14 серпня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до Виконавчого комітету Новозбуріївської сільської ради заяви про оформлення права приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному.

05 вересня 2012 року Виконавчим комітетом Новозбур'ївської сільської ради прийнято рішення № 99 про оформлення права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_6 і ОСОБА_7

09 листопада 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 замовили проведення інвентаризації будинку, написали заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та оплатили відповідні збори.

30 листопада 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок по 1/2 частині кожному серії НОМЕР_1 і НОМЕР_2 та витяги про державну реєстрацію № 36487263 і № 36514396.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення виконавчого комітету приймалось на підставі її заяви, а тому твердження позивача про порушення цим рішенням її прав є безпідставним.

Колегія суддів вважає, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що надаючи сторонам у справі дозвіл на оформлення права власності на реконструйований ними будинок, Виконавчий комітет Новозбур'ївської сільської ради не звернув уваги на відсутність даних про готовність будинку до експлуатації та відповідність його будівельним нормам, через що свідоцтва про право власності на будинок, отримані без дотримання порядку, встановленого законодавством, є недійсними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 381 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Апеляційним судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що будинок по АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору дарування від 03 серпня 1993 року, на час виникнення спірних правовідносин будинок було реконструйовано.

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 20 березня 1998 року (а.с. 73).

У серпні 2012 року з метою оформлення права власності на будинок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали заяви до Виконавчого комітету Новозбур'ївської сільської ради і на підставі його рішення від 05 вересня 2012 року № 99 отримали дозвіл на оформлення права власності на спірний будинок, після чого КП «Херсонське БТІ» видало їм свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/2 частині кожному.

При цьому проектна документація на будівництво/реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 не видавалась, будинок в експлуатацію не приймався.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих комітетів міських рад у галузі будівництва належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій.

Згідно статті 14 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції виконавчих органів міських рад у сфері містобудування належить проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/8 від 7 лютого 2002 року, в редакції, що діяла на момент видачі оспорюваних правовстановлюючих документів, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

З урахуванням вказаних вимог закону та встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що у Виконавчого комітету Новозбур'ївської сільської ради не було законних підстав для видачі оскаржуваних свідоцтв на право власності на житловий будинок, за відсутності даних про готовність будинку до експлуатації та відповідності його державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Крім того, оформленням права власності на спірне нерухоме майно за позивачем і відповідачем у рівних частках порушене право позивача на будинок, що належить їй на підставі договору дарування від 03 серпня 1998 року, який не оскаржений, та за відсутності доказів припинення відповідного права власності позивача на будинок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційний суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його відповідно до ст. 337 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Коротун
Судді: П.О. Гвоздик
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана