УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В, розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договору недійсними у частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, в с т а н о в и л а: У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») і ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 2103/0608/45-022, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом строком до 05 червня 2028 року. На виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 за договором іпотеки від 05 червня 2008 року № 2103/0608/45-022-Z-1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Вказувало, що 25 травня 2015 року між ним та ПАТ «Сведбанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» передав позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й за укладеним із ОСОБА_3 кредитним договором. Зазначало, що внаслідок того, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у останнього виникла заборгованість. Позивач просив на рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 403 451 грн 33 коп. за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права власності на зазначену квартиру. У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними. Вимоги мотивував тим, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам ст. ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо необхідної, доступної, достовірної, своєчасної та повної інформації надання споживчого кредиту та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. На його думку, оскільки кредитний договір є недійсним, то договір іпотеки, маючи похідний характер від основного зобов'язання, є також недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 грудня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» та зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднані в одне провадження. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 березня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. На погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 2103/0608/45-022, у тому числі дострокової, у розмірі 403 451 грн 33 коп., з яких тіло кредиту - 385 324 грн 97 коп., відсотки - 18 126 грн 37 коп., яка виникла станом на 28 липня 2015 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. 05 червня 2008 року за реєстровим № 1898, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 05 червня 2008 року № 2940543, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 залишено без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося. У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. 203 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, оскільки волевиявлення позичальника було вільним і відповідало його внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, у тому числі, й на повернення одержаної ним суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору. Також суд вірно зазначив, що безпідставними є посилання ОСОБА_3 на те, що кредитний договір від 05 червня 2008 року не відповідає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Дем'яносов М.В. Маляренко А.В.