Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 1982 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано у 2006 році. Після одруження відповідач вселився у квартиру АДРЕСА_1. Однак після розлучення, а саме, з січня 2007 року ОСОБА_5 у спірній квартирі не проживає, не несе витрат по її утриманню, виїхав на постійне місце проживання за кордон, а тому є таким, що втратив право користування вказаною квартирою

Враховуючи викладене, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено факт непроживання відповідачем в спірній квартирі більше ніж шість місяців без поважних причин, а тому, керуючись положеннями ст.71 ЖК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана