АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Кривов'яз А.П.
№22-ц/796/6268/2016 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 118542,27 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 1010 грн., 270 грн. витрат на послуги евакуатора, а всього стягнути 129822,27 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 27.07.2015 року, з вини водія відповідача ОСОБА_5, який під час керування автомобілем перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1сталася ДТП в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень у розмірі 167542,27 грн.

09.10.2015 року страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль позивачу було виплачено ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП» у розмірі 49000 грн.

Проте, оскільки шкода завдана автомобілю перевищує ліміт відповідальності за полісом страхового відшкодування, з відповідачів підлягають стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 118542,27 грн., 10000 моральної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у розмірі 1010 грн. та 270 грн. витрат на послуги евакуатора.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2016року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 118542,27 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 8000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1010 грн. вартості оцінки матеріального збитку, 270 грн. витрат за послуги евакуатора, а всього стягнуто 127822,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий з бір в дохід держави в розмірі 1278,22 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що згідно звіту складеного станом на 07.08.2015 року середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy, який пошкоджений внаслідок ДТП, складає 174523,20 грн.

Також вказаний звіт містить посилання на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Caddy реєстраційний номер НОМЕР_6 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 285843,88 грн. Отже, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності транспортного засобу перевищує його ринкову вартість на 111320,68 грн. Тобто, висновком експерта встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, тобто ремонт транспортного засобу є економічно недоцільним.

Враховуючи, що звітом автотоварознавця встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності транспортного засобу значно перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, в такому разі з урахуванням приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивач зобов'язаний був довести шкоду завдану відповідачем саме на момент ДТП, а не пізніше чи на момент розгляду справи. На підтвердження саме вказаної обставини матеріали справи не містять жодного доказу, з якого можливо встановити розмір завданих позивачу збитків на момент ДТП.

Зазначає, що станом на момент ДТП, ОСОБА_5 перебував в трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_1 згідно трудового договору від 09.07.2015 року. Однак судом першої інстанції не було враховано роз'яснень викладених в абз.2 п.6 постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Згідно схеми нерегулярних перевезень пасажирів який виконується автобусом марки Volkswagen LT-35 державний номерний знак НОМЕР_1, проїзд по бульвару Вернадського та вул. Депутатська, де скоєно ДТП не передбачається, що вказує на те, що водій самовільно порушив схему маршруту та допустив ДТП фактично не під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Вважає, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив змінити рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди з урахуванням залишкової вартості автомобіля після ДТП та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 75633,93 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 в судовому засіданні просила рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди залишити без змін.

Відповідачі ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, як власник джерела підвищеної небезпеки, має сплатити ОСОБА_3 різницю між розміром матеріальних збитків та сумою страхового відшкодування та моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.07.2015 року ОСОБА_5 керуючи автомобілем Volkswagen LT-35 державнийномерний знак НОМЕР_4 на перехресті бульвару Вернадського - вулиця Депутатська в м. Києві, рухаючись по другорядній дорозі не зупинився та не надав дорогу автомобілю Volkswagen Caddy державний номерний знак НОМЕР_5, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ОСОБА_3, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року водія ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вказане ДТП було скоєно водієм ОСОБА_5, який керував автомобілем Volkswagen LT-35, державний номерний знак НОМЕР_4 на відповідній правовій підставі під час виконання ним своїх трудових обов'язків у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Відповідно до звіту № 4047/4 від 12.08.2015 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, проведеного ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коофецієнту фізичного зносу колісного транспортного засобуVolkswagen Caddy державний номерний знак НОМЕР_5 станом на 07.08.2015 року становить 285843,88 грн. Ринкова вартість колісного транспортного засобуVolkswagen Caddy до моменту аварійного пошкодження при ДТП складала 167542,27 грн. Оскільки вказаний колісний транспортний засібвідновлювати економічно недоцільно, отже матеріальний збиток внаслідок аварійного пошкодження колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy складає 167542,27 грн.

За проведення вищевказаного дослідження позивачем було сплачено 1010 грн., що підтверджується копією квитанції прибуткового касового ордеру від 14.08.2015 року №4047.

Позивачем були понесені витрати за послуги евакуатора в розмірі 270 грн., що підтверджується квитанцією ПП ОСОБА_9 від 27.07.2015 року №004891.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, орендитощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст.1172 ЦК України та ч. 2 ст.1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що спричинена позивачу шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем ОСОБА_1 відповідно до норм ст.ст.1172, 1187 ЦК України є законним та обґрунтованим.

Згідно з ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, як володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу серії АС за № 8423252 від 31.03.2015 року.

Як передбачено умовами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілому становить 50000 грн., при цьому франшиза складає 1000 грн.

Сторонами по справі не заперечується, що ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 09.10.2015 року виплатило позивачеві суму страхового відшкодування в розмірі 49 000 грн.

А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 відповідно до ст.1194 ЦК України різниці між розміром спричинених матеріальних збитків та виплаченою сумою страхового відшкодування.

Разом з тим, при вирішенні спору судом першої інстанції не було враховано роз'яснення викладені в п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до яких якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 ЗаконуУкраїни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Позивачем ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції було надано заключення №5240/04 автотоварознавчого дослідження на встановлення утилізаційної вартості колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, складеного 23.05.2016 року ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» відповідно до висновків якого утилізаційна вартість встановлюється як сума ринкової вартості технічно справних складових частин автомобіля з урахуванням коефіцієнту ліквідності, коефіцієнта фізичного зносу та з урахуванням вартості робіт по їх демонтажу, вартості металолома, а тому утилізаційна вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy пошкодженого при ДТП станом на 07.08.2015 року становила 53688,34 грн.

За проведення вказаного дослідження позивачем було сплачено 1500 грн., про що свідчить копія квитанції прибуткового касового ордеру від 24.05.2016 року №5240/4.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі 66353,93 грн., яка розраховується виходячи з вартості колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy до моменту ДТП, що становила 167542,27 грн., за мінусом виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 49000 грн., за мінусом утилізаційної вартості вказаного колісного транспортного засобу в розмірі 53688,34 грн. та з урахуванням понесених позивачем витрат на проведення дослідження в розмірі 1500 грн. (167542,27 грн.-49000 грн.-53688,34 грн+1500 грн.=66353,93 грн.),а також 1010 грн. на відшкодування вартості оцінки матеріального збитку та 270 грн. витрати за послуги евакуатора.

А тому враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2016року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 118542 грн. 27 коп. на відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди з 118542 грн. 27 коп. до 66353 грн. 93 коп. (118542,27 грн. - 53688,34 грн. + 1500 грн. = 66353,93 грн.),

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8000 грн. моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У разі завдання потерпілому моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням майна, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, при підтвердженні їх доказами, підлягають задоволенню.

А тому колегія суддів вважає, що з урахуванням моральних переживань у зв'язку із знишенням майна - автомобіля позивача ОСОБА_3, порушення його нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та з урахуванням розумності і справедливості суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 8000 грн.

Доводи апелянта про те, що саме водій ОСОБА_5 є тією особою, яка має відшкодовувати позивачу шкоду завдану майну внаслідок ДТП, оскільки ДТП спричинено не під час виконання ОСОБА_5 своїх трудових обов'язків, колегія суддів відхиляє оскільки аналіз норм ст.ст.1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення ст.ст.1187, 1188 ЦК України є спеціальним по відношенню до ст.1166, 1167 ЦК України,у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Також відповіднодо роз'яснень викладених у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 21 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом, у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 неправомірно заволодів транспортним засобом, оскільки зміна маршруту руху по м. Києву не свідчить про неправомірність заволодіння останнім транспортним засобом.

Умовами ч.ч.1, 3, 5 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача на корись якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, рішення суду в частині стягнутого судового збору з ОСОБА_1 в дохід держави в розмірі 1278,22 грн. підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнутого судового збору з 1278,22 грн. до 743,29 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2016року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 118542,27 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 1278,22 грн. підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди з 118542,27 грн. до 66353,93 грн. та судового збору з 1278,22 грн. до 743,29 грн.

В іншій частині рішення суду про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1010 грн. на відшкодування вартості оцінки матеріального збитку, витрат за послуги евакуатора в розмірі 270 грн. та моральної шкоди в розмірі 8000 грн. залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 118542 грн. 27 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 1278 грн. 22 коп. змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди з 118542 грн. 27 коп. до 66353 грн. 93 коп. та судового збору з 1278 грн. 22 коп. до 743 грн. 29 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді