Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/221/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А.В..
Категорія 43 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Новоград Волинської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року,

встановила:

В січні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила усунути перешкоди в користуванні житлом, вселити її разом з неповнолітніми дітьми у кв.7 на пл. Лесі Українки, 7 у м. Новоград-Волинському, стягнути 20000грн. моральної шкоди. Зазначала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2000р., мають неповнолітніх дітей ОСОБА_2, 2001р.н., ОСОБА_3, 2008р.н. З 2002р. вона зареєстрована і постійно проживає з дітьми у належній відповідачу квартирі. В 2012р. ОСОБА_4 перейшов проживати до іншого житла. 14.01.2016р. він повернувся з іншою жінкою та її дитиною від іншого шлюбу. 15.01.2016р. відповідач вигнав її з дітьми, до квартири вони потрапити не можуть. Такими неправомірними діями їй заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_1 разом із неповнолітніми дітьми - ОСОБА_2, 2001р.н., ОСОБА_3, 2008р.н. у кв.№7 на пл. Лесі Українки, 7 в м. Новоград Волинському, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1000грн. моральної шкоди та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати. Зазначає, що є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 13.10.2007р. Спільне проживання з позивачем неможливе, оскільки вона є ініціатором сварок. Крім того, ОСОБА_1 не було надано жодних доказів на обґрунтування факту завдання їй моральної шкоди.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, сторони із 28.10.2000р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2, 26.04.2001р.н., ОСОБА_3, 18.07.2008р.н. Всі вони зареєстровані у кв.№7 по вул. Л.Українки у м.Новоград-Волинський, власником якої є ОСОБА_4 (довідки № 37 від 15.01.2016р., № 53 від 02.01.2016р. - а.с.10,11,23).

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у

справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є дружиною відповідача (на час розгляду справи та ухвалення судового рішення) і вселилась до спірної квартири у встановленому законом порядку і за згодою відповідача, відповідно набула права та обов'язки, передбачені ст.156 ЖК України. Саме по собі припинення сімейних відносин, не може вважатись підставою для позбавлення права користування нею житловим приміщенням.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач надавав згоду на вселення в квартиру та проживання в ній позивача разом з їх спільними дітьми з дотриманням встановленого порядку. Відповідно до ст.ст.9,156,157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири та неприязні стосунки, не позбавляє колишніх членів сімї права користуватися займаним приміщенням.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст.1,6,9,61 ЖК України, ст.29 ЦК місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я в якому вона проживає.

Статтями 27,18 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі наведеного, врахувавши вік малолітніх дітей, їх проживання з матір'ю, неможливість існування малолітніх дітей без догляду та опіки з боку дорослих, законні підстави на користування позивачем із дітьми спірною квартирою, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивача було незаконно позбавлено можливості користування спірним житлом, а тому зобов'язав відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення дружини з дітьми у спірну квартиру.

У суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що після заміни замків на вхідних дверях він ключі дружині не давав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такими неправомірними діями відповідача позивачці заподіяно моральну шкоду. При визначенні її розміру суд першої інстанції враховував вимоги розумності і справедливості. Позивач в частині розміру моральної шкоди рішення не оскаржує.

Судове рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді: