Справа № 570/3711/13-ц
Номер провадження 2/570/5/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2016 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить визнати недійсним заповіт її матері ОСОБА_5, складений 04 серпня 2011 року на ім'я ОСОБА_3 і посвідчений Новоукраїнською сільською радою.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що її мати ОСОБА_5 померла 08 травня 2013 року і після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема: житловий будинок з надвірними будівлями № 86 по вул.Приходька в с.Нова Українка Рівненського району. В установлений строк вона, як спадкоємець першої черги за законом і спадкоємець по заповіту, складеному її матір'ю 28 лютого 1998 року і посвідченому державним нотаріусом Рівненської райдержнотконтори ОСОБА_6, звернулась до цієї нотконтори з заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса дізналася про існування ще одного заповіту складеного її матір'ю 04 серпня 2011 року на ім'я внучки ОСОБА_3, відповідачки у справі, і посвідченого Новоукраїнською сільською радою Рівненського району. Про вказаний заповіт їй нічого не було відомо, мати завжди говорила, що все майно буде їй. Коли в нотконторі побачила заповіт, то виявила, що він не підписани її матір'ю, тому вважає, що є підстави визнати заповіт недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні, позов підтримала і суду пояснила, що мати в 1998 році склала заповіт на неї. Вона за власні кошти провела приватизацію земельних ділянок, так як мати надала їй нотаріально посвідчену довіреність на представництво її інтересів. Потім ця довіреність була матір'ю скасована. Вона постійно доглядала матір, лікувала її. Потім сама захворіла і рідше навідувала матір, а останні п'ять місяців перед смертю матері, не проживала з нею, матір доглядав брат, а не ОСОБА_3 Про заповіт, який складений на ім'я відповідачки ніхто не знав, він не підписаний матір'ю. Тому вона вимушена оспорювати даний заповіт в судовому порядку. Просить позов задоволити.

Представник позивачки, адвокат ОСОБА_2, позов підтримала і суду пояснила, що є ряд документів, зокрема і таких, які нотаріально посвідчені, де ОСОБА_5 ставила підпис. Побачивши в заповіті інший підпис матері, позивачка поставила під сумнів цей заповіт. Тому звернулася з позовом до суду і вона, як представник позивачки, просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала і суду пояснила, що їй було відомо, що в 1998 році бабця склала заповіт на ім'я своєї дочки ОСОБА_1 Коли ОСОБА_5 злягла, тоді відповідачка не приїжджала до бабці, а доглядав матір її, відповідачки, батько. Сама вона з бабцею в цей час не проживала, оскільки мала малу дитину, яку доглядала. Коли бабця злягла, то сказала, що ОСОБА_1 нічого не потрібно, бо в неї є дачний будинок в садовому товаристві. Бабця послала її в сільську раду, щоб секретар склала новий заповіт. Коли прийшла секретар сільської ради до бабці додому, то мала розмову лише з бабцею. ОСОБА_5 сама підписала заповіт. Ні вона, ні її батьки під час складання і підписання заповіту не були присутні. Вважає доводи позивачки безпідставними, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки, адвокат ОСОБА_7, який був присутній в перших судових засіданнях, позов не визнавав, подав заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог.

Представник відповідачки, адвокат ОСОБА_4, позов також не визнав, підтримав пояснення самої відповідачки, вважає, що позов безпідставний, не доведений належними доказами, а тому просить в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у промові в судових дебатах, які долучив до матеріалів справи.

Свідок ОСОБА_8, секретар Новоукраїнської сільської ради, яка посвідчила заповіт від 04.08.2011 року суду показала, що її до хворої бабусі по питанню посвідчення заповіту запросила ОСОБА_3 Коли вона прийшла до будинку ОСОБА_5, то запросила останню до будинку. В будинку, де вони були вдвох з ОСОБА_5, вона пояснила для останньої всі наслідки складання заповіту, але ОСОБА_5 категорично заявила, що бажає скласти заповіт на ім'я внучки ОСОБА_3 Тоді вона дала ОСОБА_5 проект складеного нею заповіту, та його прочитала і підписала власноручно. Воля ОСОБА_5 була направлена на те, щоб після смерті все її майно залишилося ОСОБА_3 Підпис в заповіті і книзі реєстрації нотаріальних дій ОСОБА_5 ставила самостійно. У неї, як у службової особи, яка посвідчувала заповіт, сумніву у дієздатності ОСОБА_5 не виникло.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10, батьки відповідачки, в суді дали покази, що вони останні місяці доглядали хвору ОСОБА_5, тому вона вирішила скласти заповіт на їх дочку ОСОБА_3 Коли прийшла секретар сільської ради, то вони вдвох з матір'ю пішли в будинок, а вони обоє і їх дочка ОСОБА_3 залишились на подвір'ї. Про що була розмова у секретаря сільської ради з ОСОБА_5 їм не відомо, але коли секретар сільської ради вийшла з будинку, то сказала ОСОБА_3, що бабця підписала заповіт на її ім'я і віддала їй документи. ОСОБА_1 знала про цей заповіт, їй про це сказала мама ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що вони чули про те, що ОСОБА_5 склала заповіт, але на чиє ім'я їм не відомо, їх це не цікавило. Показали, що з ОСОБА_5 проживав син ОСОБА_13, а після його смерті матір доглядав, в основному, син ОСОБА_10, йому допомагала його дружина, яка часто приїжджала до них. ОСОБА_1 останні місяці перед смертю матері в неї не появлялась і матір не доглядала.

Судом встановлено, що позивачка є дочкою, а відповідачка внучкою ОСОБА_5, яка померла 08 травня 2013 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв, які долучені до матеріалів справи.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями № 86 по вул.Приходька в с.Нова Українка Рівненського району Рівненської області, які належали ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності (1/2 частина) і свідоцтва про право на спадщину за законом (1/2 частина), які були видані ОСОБА_5 28.02.1998 року Рівненською райдержнотконторою.

З заявами про прийняття спадщини в нотконтору звернулися ОСОБА_3 (17.05.2013 року), яка спадкує майно своєї бабці ОСОБА_5 згідно заповіту від 04 серпня 2011 року, посвідченого Новоукраїнською сільською радою Рівненського району і дочка померлої ОСОБА_1 (12.06.2013 року). Ці обставини підтверджуються копією спадкової справи № 310/2013 року, яка надана Рівненською райдержнотконторою і долучена до матеріалів справи.

Ще 28 лютого 1998 року ОСОБА_5 склала заповіт на ім'я своєї дочки ОСОБА_1, який був посвідчений державним нотаріусом Рівненської райдержнотконтори ОСОБА_6 Але у зв'язку із складанням другого заповіту від 04.08.2011 року, перший заповіт втратив свою чинність.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1234 ЦК України встановлює, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст.1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка свій позов мотивує лише тим, що заповіт від 04.08.2011 року не відповідає вимогам ст.1234 ЦК України, так як не був підписаний її матір'ю.

Оцінюючи всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що при складанні заповіту на ім'я відповідачки ОСОБА_3, волевиявлення заповідача було вільним, відповідало її волі і було спрямоване саме на те, щоб спадкове майно успадкувала її внучка ОСОБА_3 Заповіт ОСОБА_5 підписала власноручно.

Що стосується доводів позивачки про те, що мати заповіт не підписувала, то вони не знайшли свого підтвердження і суду не надано доказів, які б підтвердили ці доводи. Під час розгляду справи двічі призначалась почеркознавча експертиза (висновок № 29 від 05.05.2014 року і висновок № 1.1-234/15 від 18.12.2015 року), але по обох експертизах зробити категоричний висновок, що заповіт був підписаний ОСОБА_5, чи був підписаний іншою особою неможливо. Повторна почеркознавча експертиза призначала експертам Київського НДІСЕ, але ухвала суду повернулась без виконання, так як для дачі категоричного висновку недостатньо зразків підписів ОСОБА_5

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведеного, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що немає порушення права позивачки за захистом якого спрямоване її звернення до суду, позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає. На думку суду заповіт, складений на ім'я ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, відповідав волі заповідача, а тому підстав визнавати його недійсним немає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.16, 203, 215, 1233, 1234, 1257 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.