ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна В.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 16 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 6 718 грн, із сплатою відсоткової ставки у розмірі 8,5 % річних на місяць та кінцевим терміном повернення кредитних коштів 25 червня 2009 року.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору станом на 10 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 49 674 грн 91 коп., яку позивач просив стягнути із відповідача на свою користь.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, у зв'язку з чим до участі у справі в якості відповідачів були залучені спадкоємці померлого, які є його правонаступниками, - ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07 листопада 2014 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 листопад 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі по 10 790 грн 97 коп. з кожного.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволеннюз таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що за рішенням суду у 2009 році із позичальника ОСОБА_6 вже була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 251 грн 77 коп., у зв'язку із чим з боржника та його правонаступників не може бути повторно стягнуто суму основної заборгованості за кредитним зобов'язанням, позивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором, яка утворилась після ухвалення рішення про стягнення зазначеної заборгованості. Крім того банк, звертаючись до суду із зазначеним позовом, пропустив строк позовної давності, оскільки не звернувся до відповідачів як спадкоємців ОСОБА_6 у строки, визначені нормами ч. 3 ст. 1281 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням кредитних зобов'язань утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню із відповідачів як спадкоємців померлого боржника в межах вартості майна, одержаного ними у спадщину. В кредитному договорі, який оформлений заявкою, указано, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в яких, зокрема, строк позовної давності встановлений тривалістю в п'ять років, що відповідає положенню ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судами встановлено, що16 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), тарифами складає між банком та позичальником кредитно-заставний договір.

Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 6 718 грн із сплатою відсоткової ставки у розмірі 8,5 % річних на місяць та кінцевим терміном повернення кредитних коштів 25 червня 2009 року.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 49 674 грн 91 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Судами встановлено, що спадкоємцями померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218 , 1231 ЦК України ).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Результат аналізу указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Крім того, частиною другою зазначеної норми передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги саме до спадкоємців.

Відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та скасовуючи його, апеляційний суд не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тим самим кредитним договором не можна вважати обґрунтованим, оскільки дане рішення за формою та змістом не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, а його копія не посвідчена належним чином; не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача; не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшену позовну давність в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались; залишив поза увагою те, що у заяві позичальника від 16 червня 2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає; не перевірив, чи дотримано позивачем строк та порядок пред'явлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, залишив поза увагою, що спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів як спадкоємців померлого ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

О.В.Попович

В.О. Савченко