Єдиний унікальний номер 725/1979/16-ц
Номер провадження 2/725/409/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Войтун О.Б.

при секретарі Ільєвській О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинне збудоване майно, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0644 га по АДРЕСА_1 та розташована на вказаній земельній ділянці будівля. Будучи власником зазначених об'єктів нерухомості, ним було здійснено самочинне будівництво на вказаній земельній ділянці та добудовано будівлю літ. «А1-ІІІ», з мансардним поверхом літ. «Мс», добудованим до будівлі літ. «А» і літ. «А-ІІ» з підвалом під частиною будівлі, яка знаходиться за вказаною адресою.

У відповідності до виготовленої технічної документації та висновків експертних будівельно-технічних досліджень самочинно збудовані об'єкти нерухомості відповідають вимогам будівельних норм і стандартів та не порушують прав інших осіб.

Вказував на те, що змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідно до п. 3.5 рішення 35 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 24.12.2008 року №804 «Про затвердження Положення про порядок виявлення, упередження та недопущення самочинного будівництва у м.Чернівці» органи місцевого самоврядування не узаконюють самовільне будівництво.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю літ. «А1-ІІІ» з мансардним поверхом літ. «Мс» добудованої до будівлі літ. «А» і літ. «А-ІІ» з підвалом під частиною будівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 80,40 кв.м., мансарда «Мс» загальною площею 100,30 кв.м.

Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі, заявлені позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову у разі встановлення відсутності обставин, які порушують права третіх осіб та МКП «Чернівцітеплокомуненерго».

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0644 га по АДРЕСА_1, цільове призначення якої для обслуговування бару, майстерні по ремонту взуття і верхнього одягу, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку (а/с 12).

З матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташовані нежитлові приміщення (бар, майстерня по ремонту взуття та верхнього одягу), що належать на праві власності позивачу (а/с 13).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Судом встановлено, що позивачем на належній йому земельній ділянці, цільове призначення якої для обслуговування бару, майстерні по ремонту взуття і верхнього одягу здійснено самочинні добудове до вже існуючої будівлі, а саме добудовано будівлю літ. «А1-ІІІ», з мансардним поверхом літ. «Мс», добудованим до будівлі літ. «А» і літ. «А-ІІ» з підвалом під частиною будівлі, яка знаходиться за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови доексплуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вище об'єкти самочинного будівництва збудовані на земельній ділянці, яка належить позивачу, цільове призначення якої для обслуговування бару, майстерні по ремонту взуття і верхнього одягу, є добудовами до вже існуючої будівлі, відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження №198 від 21.03.2016 року, відповідають будівельним нормам і стандартам.

Як вбачається з листа МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 14.04.2016 року, самочинно збудовані позивачем об'єкти нерухомості, які частково перекривають загальну довжину прохідної галереї по АДРЕСА_1 не перешкоджають вказану підприємству здійснювати експлуатацію та поточний ремонт інженерних мереж теплопостачання (а/с 27).

Таким чином, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав третіх осіб, внаслідок самочинного будівництва здійсненого позивачем на належній йому земельній ділянці.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Разом з тим, у відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

Отже, порушене право позивача підлягає судовому захисту та за ним слід визнати право власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельній ділянці по вул.. Руській, 263А в м.Чернівці.

На підставі вище викладеного так керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,16,376 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 158,174 212, 218, 294, 349 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю літ. «А1-ІІІ» з мансардним поверхом літ. «Мс» добудованої до будівлі літ. «А» і літ. «А-ІІ» з підвалом під частиною будівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 80,40 кв.м., мансарда «Мс» загальною площею 100,30 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун