Справа № 308/445/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Семерак І.О.

при секретарі Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №203Є/V-U від 11.07.2007 року у розмірі 3273,31 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 78035,69 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 подала суду заяву про забезпечення даного позову шляхом :

- накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, а саме квартиру за адресою: м.Ужгород, вул.Легоцького, 10/30, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення;

- обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань;

- заборони відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачі ОСОБА_1 паспорта/проїзного документа;

- адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань.

Заяву мотивує тим, що існує реальна загроза невиконання рішення в разі задоволення позову, оскільки сума позовних вимог є значною, ОСОБА_1 порушує умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів і вважає, що у неї взагалі відсутній намір повертати ці кошти. Також вважає, що ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання судового рішення, в разі задоволення позову, може вживати дії щодо відчуження належного їй на праві власності майна та виїхати за межі України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила щодо вказаного клопотання, вважаючи його безпідставним. Вважає, що позивачем не доведено, що невжиття цих заходів утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім цього зазначила, що в межах виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.03.2013 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з неї заборгованості за тим же самим кредитним договором №203Є/V-U від 11.07.2007 року вже накладено арешт на все належне їй рухоме та нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Так, у відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України, вжиття заходів забезпечення позову може бути зумовлене наявністю обставин, які дають можливість достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з принципів диспозитивності та змагальності сторін передбачених нормами цивільного судочинства, обовязок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Проте, в супереч вищенаведеному, представником позивача як в своїй заяві, так і в судовому засіданні, не наведено жодних обставин які б давили суду достовірні підстави вважати, що в разі невжиття наведених ним заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Так, жодним чином не доведено наявності обґрунтованого припущення про намір ОСОБА_1 відчуження належного їй майна, зокрема квартири за адресою : м.Ужгород, вул.Легоцького, 10/30, оскільки, як встановлено судом, постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ накладено арешт на майно ОСОБА_1, в тому числі і на вказану квартиру, та оголошена заборона його відчуження.

Також представником позивача не наведено які саме підстави слід вважати такими, що дають можливість зробити висновок про намір відповідача виїхати за межі України, а також не наведено жодних законних підстав для встановлення обмеження прав та свобод відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4