АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Білич І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача Запорожцева В.В.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а :

Справа№753/21538/15-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/2127/2016
Головуючий у суді першої інстанції Т.О.Трусова
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі ПУАТ «Фідобанк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Для задоволення вимог ПУАТ «Фідобанк» за договором про надання мультивалютної кредитної лінії № 76-г/07 від 28 грудня 2007 року в загальному розмірі 8614870,68грн. що включає заборгованість по тілу кредиту в сумі 3493161,19 грн., заборгованість то процентах в сумі 1497607,18 грн. та пеню в сумі 3624102,31 грн. в тому числі стягнуту за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року, звернуто стягнення на садовий будинок, літ «А», загальною площею 270,90 кв.м. житловою площею 46,00 кв.м., спорудження АДРЕСА_1, та земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0676 га, що розташована на АДРЕСА_2 передані в іпотеку на підставі іпотечного договору № 76-г/07-ІД-275 від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрованого у реєстрі за № ЗІЗ-746, ЗІЗ-747, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування зазначив, що судом при розгляді справи неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням, оскільки жодної судової повістки він не отримував, вони направлялися за різними адресами, за якими він не проживає та не зареєстрований. Вказав на те, що сума заборгованості визначена судом стосується позичальника, тобто ТОВ «Винодел Молдови Компані». Він же ніякого кредиту не отримував, а іпотечний договір є похідним від основного зобов'язання - договору про надання мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії № 76-г/07 укладеного між АБ «Факторіал-Банк» та ТОВ «Винодел Молдови Компані». Звернув увагу суду на те, що на момент відкриття провадження у даній справі ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.09.2010 року було порушено справу про банкрутство ТОВ «Винодел Молдови Компані» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, а постановою Господарського суду м. Києва від 10.10.2011року ТОВ «Винодел Молдови Компані» визнано банкрутом, припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута з 10.10.2011 року. Вважає, що зазначену обставину навмисне було приховано позивачем, що чітко вбачається із розрахунку заборгованості станом на 09.04.2013 року наданого банком суду. Крім того вважає, що суд при розгляді даної справи порушив положення ст.ст.10,11 ЦПК України та вийшов за межі заявлених позивачем вимоги, взявши до уваги подані позивачем через канцелярію суду після розгляду справи уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній. Вказав на те, що позивачем пропущено строк визначений законом на звернення до суду за захистом порушених прав, просив застосувати позовну давність.

Представник позивача Запорожцев В.В. вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог закону. Причини неявки суду не повідомив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції визначив загальний розмір заборгованості за договором № 76-г/07 від 28.12.2007 року згідно наданого позивачем розрахунку станом на 9 квітня 2013 р. - 8614870,68 грн. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення загального розміру заборгованості за договором та її складових частин, оскільки вони суперечать вимогам закону та зібраним по справі доказам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 28 грудня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», та ТОВ «Винодел Молдови Компані» укладено Договір про надання мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії № 76-г/07, предметом якого було надання кредитодавцем позичальнику грошових коштів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру у гривнях та доларах СІІІА в межах максимального ліміту заборгованості не більше 9500000 грн. під 17% річних в гривнях та 14% річних в доларах США на строк до 24 грудня 2010 р. Додатковою угодою до вищевказаного договору № 1 від 28 грудня 2007 р. сторони погодили надання позичальнику траншу в сумі 225861,45 доларів США та 1687850,62 грн. (а.с. 5-13, т. І).

28 грудня 2007 р. між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_4 (який був на той час директором ТОВ «Винодел Молдови Компані») з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір № 76-г/07-ІД-275. Відповідно до його умов ОСОБА_4 передав в іпотеку нерухоме майно - садовий будинок, літ «А», загальною площею 270,90 кв.м, житловою площею 46 кв.м., спорудження АДРЕСА_1, та земельну ділянку за кадастровим мером НОМЕР_1 площею 0,0676 га, що розташована на АДРЕСА_2 заставною вартістю 3030000 грн. (а.с.14-19, т. І).

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне подання вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання.

Чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого майновим поручителем, у разі наявності заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 р. було стягнуто солідарно з позичальника ТОВ «Винодел Молдови Компані» та поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 6039809,38 грн., яка виникла за період з 01.02.2008р. по 07.04.2010 р. (а.с. 22-25, т. І).

Судом встановлено (представник відповідача дану обставину не оспорював), що грошове зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору та рішення суду від 20 липня 2011 р. відповідачі ТОВ «Винодел Молдови Компані» та ОСОБА_4 не виконали.

Положеннями ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

При визначенні загального розміру заборгованості за кредитним договором 8614870,68 грн. станом на 09 квітня 2013 р. включно, суд першої інстанції не взяв до уваги наступні обставини.

Так, Ухвалою Господарського суду м.Києва від 22 вересня 2010 року було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Винодел Молдови компані» (позичальника за кредитним договором) та з моменту порушення провадження у справі введений мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, відповідно до статті 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов 'язань щодо сплати податків і зборів (обов 'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію) (а.с. 43-45, т.2).

Постановою Господарського суду м. Києва від 10 жовтня 2011 року по справі №49/70-6 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Винодел Молдови (м. Київ, вул. Автозаводська, 18, ), строк виконання грошових зобов'язань вважається таким, що настав 10.10.2011 року, припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута з 10.10.2011року (а.с.46-49, т.2).

Отже, з наведеного вбачається, що визначаючи загальний розмір заборгованості за договором та її складових частин суду слід було врахувати зазначені судові рішення господарського суду та визначити загальний розмір заборгованості станом саме на 10.10.2011 року, а не на 09.04.2013 року (як це зробив суд першої інстанції), оскільки з 10.10.2011 року було заборонено нарахування (а відповідно і стягнення) процентів та пені.

Відповідно до наданого позивачем у суді апеляційної інстанції розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості станом на 10.10.2011 року становить 6815890,21 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 1800725,58 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 699582,42 грн., простроченої заборгованості за кредитом 1687850,62 грн., простроченої заборгованості за відсотками 796243,43 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту 1557232,18 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків 274255,92 грн.

Даний розмір заборгованості за кредитним договором визначений станом на 10.10.2011 року, в врахування вказівок господарського суду, викладених в судових рішеннях та не спростований відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення або про відмову в їх задоволенні.

Позивач, як іпотекодержатель має право на підставі частин 2 і 3 ст. 16 ЦК України, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки договором іпотеки від 28.12.2007 року сторонами передбачено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що позичальник і ОСОБА_4, як поручитель, порушили взяті на себе зобов'язання передбачені договорами, які не розірвані, не визнані недійсними, а тому є дійсним. У свою чергу ОСОБА_4 не надано суду жодного належного доказу на спростування зазначеного у позові.

Щодо іпотечного майна, то із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 було укладено мирову угоду, яка визнана ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2008 р., відповідно до якої право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_11. А у подальшому на підставі умов укладеної між ОСОБА_9 і ОСОБА_5 мирової угоди, визнаної ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2009 р., право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_5 ПУАТ «Фідобанк» не був залучений до участі у зазначених цивільних справах, не дивлячись на те, що спірне майно перебувала у нього в іпотеці і банк був і є іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна.

Проте вказана обставина (щодо переходу права власності на іпотечне майно до ОСОБА_5.) не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки ( ст.23 ЗУ «Про іпотеку»).

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що при розгляді даної справи суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог не береться колегіє суддів до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, незалежно від поданої позивачем 19.11.2014 року заяви про уточнення позовних вимог, суд дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки зобов'язаний був викласти резолютивну частину рішення у відповідності до вище зазначених норм матеріального права.

Не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги твердження заявника щодо неналежного його повідомлення про розгляд Дарницьким районним судом даної справи, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме оголошенням у газеті. Крім того, ОСОБА_4 та його представник мали можливість надати суду апеляційної інстанції усі докази з метою спростування висновків суду першої інстанції та доведеності доводів апеляційної скарги.

Заява ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності не може бути задоволена судом, оскільки є необґрунтованою виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, з рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 р. вбачається, що з позичальника ТОВ «Винодел Молдови Компані» та поручителя ОСОБА_4 було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 6039809,38 грн., яка виникла за період з 01.02.2008р. по 07.04.2010 р. Зазначене рішення суду відповідачі не виконали. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду ПУАТ «Фідобанк» звернулося 23.05.2013року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, позовна давність позивачем не пропущена, а тому заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті спору.

Оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року необхідно змінити в частині визначення загального розміру заборгованості за договором та її складових частин, а саме зменшити розмір загальної заборгованості з 8614870,68 грн. до 6815890,21грн. зазначивши, що станом на 10.10.2011 року заборгованість складається з простроченої заборгованості за кредитом - 1800725,58 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 699582,42 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 1687850,62 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 796243,43 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1557232,18 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків - 274255,92 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в частині визначення загального розміру заборгованості за договором та її складових частин змінити.

Зменшити розмір загальної заборгованості з 8614870,68 грн. до 6815890,21 грн. зазначивши, що станом на 10.10.2011року вона складається з простроченої заборгованості за кредитом - 1800725,58 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 699582,42 грн., простроченої заборгованості за кредитом 1687850,62 грн., простроченої заборгованості за відсотками 796243,43 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту 1557232,18 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків 274255,92 грн.

В іншій частині заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: