Ухвала

іменем україни

18 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, служба у справах дітей Бериславської райдержадміністрації, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, служба у справах дітей Бериславської райдержадміністрації, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та огорожею, розташованого у АДРЕСА_1. Зазначала, що вона передала відповідачу частину обумовленої вартості будинку, а саме кошти у розмірі 2 000 грн. В свою чергу відповідач на підтвердження укладення договору купівлі-продажу надала їй розписку від 24 грудня 2013 року про отримання зазначеної суми та пообіцяла забезпечити нотаріальне посвідчення договору після вирішення питання щодо виділення частки у натурі в іншому будинку, куди вона переїде проживати з неповнолітніми дітьми. Вказувала, що вона у забезпечення договору купівлі-продажу будинку перерахувала відповідачу кошти в розмірі 11 062 грн 86 коп. на банківську картку ОСОБА_7 Зазначена вище сума за погодженням з ОСОБА_5 надавалася, як аванс, в рахунок наступного договору купівлі-продажу. Позивач вважала, що фактично відбулося виконання сторонами зазначеного договору. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати угоду купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такою, що відбулася, та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та огорожею, розташований у АДРЕСА_1.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки до усного договору купівлі-продажу нерухомого майна не може бути застосована норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, так як укладення та виникнення правових наслідків за договором передбачає встановлену письмову форму з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією. Крім того, правильними є висновки судів, що надана позивачем розписка як доказ щодо наміру укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна не може бути підставою для задоволення позову, оскільки розписка є борговим зобов'язанням ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 і дані взаємовідносини між ними регулюються та підлягають вирішенню в судовому порядку згідно глави 71 параграфу 1 ЦК України, пов'язаних з укладенням договору позики.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана