Справа № 523/7152/16-ц
Провадження №2/523/3204/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2016 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву, в якій просить поділити між ним та відповідачкою ОСОБА_2, квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частини вказаної квартири, припинивши право власності відповідачки на вказану частину квартири.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_3 посилався на те, що з 09 грудня 2000 року по 30 березня 2012 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час спільного проживання в шлюбі, за спільні кошти ними була придбана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 41,7 кв./м., жилою площею 29,0 кв./м., на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року, де вони постійно стали проживати однією сімєю. Право власності на квартиру було оформлено на відповідачку. Після розірвання шлюбу та ведення спільного господарства, він залишився проживати в зазначеній квартирі, де проживає по теперішній час, будучи в ній зареєстрованим.

В грудні 2015 року він дізнався про те, що на свою частину вказаної квартири йому необхідно отримати правовстановлюючі документи. Тому, на підставі ст. ст. 60 ч.1, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України просив його позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що з 09 грудня 2000 року по 30 березня 2012 року проживала з позивачем в зареєстрованому шлюбі, як чоловік та жінка і вели спільне господарство. Разом з ними проживала її дочка від першого шлюбу, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного проживання в шлюбі з позивачем, у 2005 році у них народилася спільна дочка ОСОБА_5.

Спочатку вони проживали в однокімнатній квартирі №142, будинку №309 по Миколаївській дорозі у м. Одесі, яка належала їй на праві власності, ще до реєстрації шлюбу з позивачем. В лютому 2006 року, після смерті матері, вона отримала у спадок житловий будинок №134, розташований по вулиці Кучеряби в селі Миколаївка, Ширяївського району Одеської області.

З метою поліпшення житлових умов сімї, вона 04 травня 2006 року продала спадковий будинок за 8 000 гривень, оформивши договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі. Знайшовши квартиру, яка підходила для її сімї, вона 08 вересня 2006 року продала належну їй однокімнатну квартиру №142, в будинку №309 по Миколаївській дорозі у м. Одесі, оформивши відчуження квартири в нотаріальній контори договором дарування на прохання покупця. В цей же день, 08 вересня 2006 року, за виручені гроші від продажу вказаних вище житлового будинку та квартири, вона придбала у свою власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, договір купівлі-продажу якої був оформлений в тій же нотаріальній конторі, що і договір дарування. Став власником придбаної квартири, вона з чоловіком, позивачем ОСОБА_1 та двома дочками, стали проживати в придбаній квартирі, зареєструвавшись в ній.

Після розірвання шлюбу з позивачем, останній залишився проживати в квартирі, постійно погрожуючи їй фізичною розправою, якщо вона стане вимагати від нього виселення з квартири.

Оскільки спірна квартира являється її особистою власністю, просила в задоволені позовних вимог відмовити.

Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав невизнання відповідачкою позовних вимог та їх обґрунтування, подавши суду письмові заперечення з доданими до нього документами, які приєднані до справи.

Вислухав сторони, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач і відповідачка проживали однією сімєю в зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2000 року до березня 2012 року, після чого їхній шлюб був розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 30 березня 2012 року (л.с. №7).

Під час спільного проживання в шлюбі, у них в 2005 році народилася дочка ОСОБА_6.

Після реєстрації шлюбу позивач і відповідачка проживали в квартирі №142, будинку №309 по Миколаївській дорозі у м. Одесі, яка на праві власності належала ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Жуган), на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 серпня 1997 року, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі.

Для поліпшення житлових умов своєї сімї, відповідач ОСОБА_2, 04 травня 2006 року за нотаріально посвідченим договором, продала за 8 000 гривень, отриманий в спадок після смерті матері, житловий будинок, розташований в Одеській області, Ширяївському районі, селі Миколаївка. Також, в цьому ж році, а саме, 08 вересня 2006 року, відповідачка фактично продала належну їй однокімнатну квартиру №142, в будинку №309 за 8 500 гривень, оформивши відчуження квартири договором дарування на прохання покупця.

В цей же день, 08 вересня 2006 року, відповідач ОСОБА_2 придбала у свою власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 6 600 гривень, про що був оформлений договір купівлі-продажу в тій же нотаріальній конторі, що і відчуження зазначеної вище однокімнатної квартири.

Вищевикладені факти підтверджуються наданими відповідачкою копіями нотаріально посвідчених договорів: купівлі-продажу від 04 травня 2006 року, договору дарування від 08 вересня 2006 року та договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року, копією паспорта громадянки України відповідачки, з якого видно, що до придбання спірної квартири, вона постійно проживала в однокімнатній квартирі №142 в будинку №309 по Миколаївській дорозі у м. Одесі (л.с. № №16-18,19-20, 21-24.29-30).

Будь-які обґрунтування та допустимі докази, які б свідчили про те, що спірна квартира являється спільною сумісною власністю позивача і відповідачки, позивач суду не надав.

Крім того, будь-які допустимі докази, які б заперечували та спростовували доводи відповідачки та надані нею докази в підтвердження обґрунтувань невизнання позивних вимог, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не зазначив та не надав.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ч.1, п.п.1-3 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

В пункті 24 Пленуму Верховну Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що - не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1, придбана відповідачкою в період знаходження шлюбу з позивачем, але за особисті кошти і являється її особистою приватною власністю.

При таких обставинах позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 57 ч.1, п.п.1-3 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: