АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліт», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року,

встановила:

у липні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розтлумачити зміст основних умов кредитного договору від 12.12.2013 р. укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» за участю поручителя ОСОБА_2, визнати недійсним вказаний договір, визнати недійсним пункт Загальних умов кредитування, визнати недійсним графік погашення кредиту, визнати недійсним договір застави. З урахуванням уточнень позивач просив визнати недійсним кредитний договір, Графік погашення та договір застави.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог щодо визнання недійсними Кредитного договору, пункту Загальних умов кредитування, Графіку погашення кредиту та Договору застави, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач при зверненні до суду свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.12.2013 р. він уклав з ТОВ «Порше Мобіліті» Кредитний договір за участю поручителя ОСОБА_2 За умовами договору він отримав в кредит 272 556 грн. зі сплатою 9,90 процентів річних за користування коштами на строк 60 місяців, реальною процентною ставкою - 12,86.

В договорі відповідач визначив, що сума кредиту є еквівалентною 32 877, 75 дол. США і має сплачуватись за обмінним курсом Філії КІБ» ПАТ «Креді агріколь», який дорівнює 8,29 дол. США. Однак в Загальних умовах кредитування вказано про сплату коштів на основі діючого обмінного курсу валюти. Процента ставка була визначена в договорі в розмірі 9,90, тоді як в Загальних умовах кредитування передбачено розрахунок на основі змінної процентної у розмірі тримісячної процентної ставки EURIBOR, якщо суму кредиту в договорі визначено в євро, або ставки LIBOR в іншому випадку. Також позивач вказував, що такі положення договору дають можливість збільшувати відповідачу тіло кредиту, відповідач не є банківською установою, а тому не мав права надавати кредит в іноземній валюті, відповідачем безпідставно встановлено додатковий платіж за вартість послуг, пов'язаних з погашенням та обслуговуванням кредиту. Тому позивач вважав, що при укладенні договору були порушені його права як споживача, і просив розтлумачити зміст основних умов погашення кредиту, визнати недійсним кредитний договір, визнати недійсним пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування, визнати недійсним Графік погашення кредиту, а також Договір застави транспортного засобу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 р. в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при укладенні Кредитного договору погодився з його умовами, не заперечує факт отримання коштів, детальний порядок погашення кредиту було викладено в Графіку, який був підписаний позичальником та поручителем, положення договору не суперечили вимогам, передбаченим Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договору застави.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.192, 203, 215, 524, 526, 533, 627, 1046, 1049, 1054 ЦК України.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки всі були предметом перевірки та отримали належну правову оцінку.

В умовах Кредитного договору було визначено суму кредиту - 272 556 грн. 55 коп., що є еквівалентом суми кредиту в дол. США: 32 877,75. Графіком погашення кредиту було визначено сплату щомісячних платежів в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, розмір щомісячного платежу - 696,94 дол. США. Вказана умова не суперечить положенням ст. 533 ЦК України, відповідно до якої якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Визначення суми кредиту в такій спосіб не є кредитуванням в іноземній валюті. З вказаним способом кредитування позивач погодився, а також підписав Графік погашення кредиту, в якому було визначено розмір щомісячного платежу, порядок його сплати, вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом було першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/12729/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4720/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.