15.08.2016

Справа №2-382/10
Провадження №2зз/642/14/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2016 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

при секретарі - Тугай К.В.,

з участю представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Пчолкіної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову

встановив:
Представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2009 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до нього та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ТОВ Виробниче підприємство «Харківенергомонтаж», ВАТ «Е.Л.» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині обмеження його права виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта.

В обґрунтування заяви зазначає, що стаття 152 ЦПК України не містить такого виду забезпечення позову, як обмеження права виїзду за межі України, про що неодноразово зазначав Верховний Суд України. Крім того, послався на те, що ОСОБА_2 , який є директором ТОВ ВП «Харківенергореммонтаж», необхідно для виконання своїх посадових обов`язків виїжджати за межі України.

Також подав клопотання про поновлення строку для звернення до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, який згідно з ч.4 ст. 154 ЦПК України в діючої на час винесення ухвали редакції становив 10 днів з дня отримання копії ухвали, посилаючись на те, що вважав, що вжиті заході забезпечення позову будуть скасовані судом при винесенні остаточного рішення у справі.

Також послався на те, що ПАТ «ОТП «Банк» більше ніж 3,5 роки з невідомих заявнику причин затягує продаж нежитлових приміщень, які знаходились в іпотеці з метою погашення боргу, хоча ОСОБА_2 надав таку згоду відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримав, пославшись на викладені в заяві обставини.

Представник позивача - ПАТ «ОТБ Банк» Пчолкіна Л.В. проти заяви заперечувала, послалась на те, що рішення суду про стягнення заборгованості до цього часу не виконано, хоч виконавчий лист пред`явлено для примусового виконання. Також зазначила, що і боржник повинен приймати заходи до продажу предмета іпотеки, а він самоусунувся від цього.

Суд, вислухавши представника заявника ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав.

18 вересня 2009 року до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся ПАТ «ОТБ «Банк» з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ТОВ ВП «Харківенергомонтаж», ВАТ «Е.Л.» про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 10 142 837 грн. 63коп., та одночасно подав заяву про прийняття заходів забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, належне відповідачам, та обмеження їх права виїзду за межі України.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2009 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено у повному обсязі, накладено арешт на майно відповідачів - нежитлові приміщення площею 783,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_2 , а також обмежено право виїзду всіх відповідачів за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта.

Цивільна справа неодноразово розглядалась судами всіх інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, уточнені позовні вимоги позивача задоволено, з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року у розмірі 1 483 189 грн. 81 коп.

Рішення суду до цього часу не виконано. Як пояснили представники сторін в судовому засіданні, виконавчий лист перебуває у державного виконавця на виконанні, в порядку виконання судового рішення вирішується питання щодо продажу предмету іпотеки - нежитлових приміщень площею 783,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості, на що отримана згода боржника ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ст. 8 Закону № 3857-XII вирішення спорів про відмову в оформленні паспорта чи продовження терміну його дії або тимчасове затримання паспорта чи його вилучення можуть бути оскаржені громадянином до суду за місцем його проживання. У разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 6 - ч. 1 ст. 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання. Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3 - 5 і 9 ч. 1 ст. 6 цього Закону, оскарженню не підлягає.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв`язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Цивільний процесуальний кодекс України доповнено ст. 377-1, якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Частинами 3 і 4 ст. 22 Закону від 22 вересня 2011 р. № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI) передбачено, що виїзд та в`їзд з/та в Україну іноземця та особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов`язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, заява про скасування такого виду забезпечення позову є обґрунтованою.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII передбачено можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов`язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб`єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Отже, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)". За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Таким чином, ст. 377-1 ЦПК є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, питання щодо обмеження права боржника на виїзд за межі України при виконанні виконавчого листа вирішуються за ст. 377-1 ЦПК.

Про вищезазначене свідчить і судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, викладена в листі Верховного Суду України від 1 лютого 2013 року.
Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для подальшого обмеження права виїзду ОСОБА_3 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, а тому заява підлягає задоволенню.

Позивач, як стягувач у виконавчому провадженні, має право звернутись з клопотанням до державного виконавця щодо його звернення до суду з клопотанням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку, визначеному ст.377-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 154, 209, 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2009 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ТОВ Виробниче підприємство «Харківенергомонтаж», ВАТ «Е.Л.» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині обмеження права виїзду ОСОБА_2 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні під час оголошення ухвали, - з дня отримання копії ухвали.

Суддя - Л.Л. Шрамко