У х в а л а

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.

Лященко Н.П.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Одеси

від 25 травня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області

від 29 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Унікредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и л а :

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 25 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області

від 29 жовтня 2015 року позов задовольнив, постановив стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 січня 2016 року касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції відхилила, оскаржувані судові рішення залишила без змін.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси

від 25 травня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області

від 29 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 526, 629, частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року, 20 червня 2012 року, 13 лютого та 21 серпня 2013 року, 25 червня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 21 та 23 травня

2012 року (справи № 6-48цс11, 6-68цс11, 6-33цс12), 29 січня, 10, 17,

24 вересня, 26 листопада 2014 року (справи № 6-155цс13, 6-28цс14, 6-32цс14,

6-41цс14, 6-53цс14, 6-125цс14, 6-106цс14, 6-75цс14), 6 липня, 2, 9 та

23 вересня 2015 року (справи № 6-616цс15, 6-438цс15, 6-1077цс15,

6-1085цс15, 6-933цс156-352цс15), 27 січня та 16 березня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 січня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позичальник належним чином не виконав грошові зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідача. Окрім того, суд касаційної інстанції зазначив, що відсутність вимоги про дострокове стягнення заборгованості не може обмежити право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 25 серпня 2011 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалені у справі судові рішення, зазначив, що позивач порушив умови укладеного з відповідачем кредитного договору в частині дострокового повернення кредиту, а тому підстави для дострокового стягнення заборгованості відсутні;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2012 року,13 лютого, 21 серпня 2013 року та 25 червня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалені у справах судові рішення та передаючи справи на новий розгляд, зазначив, що судами попередніх інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Зміст наданих ОСОБА_4 для порівняння постанов Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Унікредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Одеси

від 25 травня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області

від 29 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко