Справа №557/1316/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю

представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 представника позивачки - адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивачка посилається на те, що 20 грудня 2005 року вона придбала у ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: с.Федорівка, вул. Перемоги, 6 Гощанського району Рівненської області, про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Гощанського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 2286.

В п.1 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що житловий будинок з надвірними спорудами розташований на земельній ділянці площею 0.25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0.41 га для ведення особистого підсобного господарства.

ОСОБА_5 вказаний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, отримала в спадщину після смерті ОСОБА_7. Однак після його смерті право власності на житловий будинок оформила, а земельну ділянку не переоформила. Земельна ділянка належала покійному ОСОБА_7 на праві особистої власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія РВ №00028, виданого Федорівською сільською радою Гощанського району Рівненської області 25 липня 1995 року.

Відповідно до технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на землю, гр. ОСОБА_7, виготовленої Рівненською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук від 07.07.1995 року, реєстровий № 469-3, на плані земельної ділянки з описом меж до межової лінії земельної ділянки господарства ОСОБА_8 від житлового будинку покійного ОСОБА_7 відстань складає 6 метрів.

На протоколі погодження меж від 6 квітня 1995 року вказаної технічної документації підпис суміжного землекористувача ОСОБА_9 наявний.

Відповідно до ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок до нового власника переходить право власності на земельну ділянку, яка була виділена для обслуговування даного житлового будинку та господарських будівель. Отже, право власності на земельну ділянку розміром 0.25 га, яка перебувала у власності ОСОБА_7 - колишнього власника житлового будинку з господарськими будівлями, перейшла до нового власника, тобто до позивачки. Оригінали правовстановлюючих документів на землю та технічну документацію при продажі будинку ОСОБА_5 передала позивачці.

28 листопада 2007 року, інв.№ 12 ТзОВ « ПО Земельні ресурси» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на землю гр.ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, на підставі якої їй було видано державний акт на вказану земельну ділянку.

Позивачка як суміжний користувач земельної ділянки відповідний документ про погодження меж для ОСОБА_9 не підписувала і нікого на це належним чином не уповноважувала. Хто підписав вказані документи, їй не відомо. Після смерті ОСОБА_9 її спадкоємець ОСОБА_10 відповідно до договору купівлі-продажу від 08 червня 2011 року продав земельну ділянку відповідачу.

Після цього відповідач самовільно захватив частину її земельної ділянки, вирізав плодові дерева, що росли на її території. Все це він мотивував тим, що дана земельна ділянка належить йому на праві особистої власності і він її придбав у колишнього власника ОСОБА_10

Вона також виготовила технічну документацію на земельну ділянку для отримання державного акту на неї, однак її не отримала, як і не отримала державного акту на землю в звязку з тим, що відповідач незаконно захватив частину належної їй земельної ділянки. Про це їй стало відомо із офіційного листа Гощанської РДА, куди вона звернулася із скаргою на незаконні дії щодо її земельної ділянки № Г-245-94 від 22.07.2011 року. Аналогічну відповідь вона отримала і від голови Федорівської сільської ради від 7 червня 2011 року № 02.06А112.

Компетентні органи відмовилися розглядати їх спір щодо користування земельними ділянками та встановлення меж відповідно до технічної документації та порадили звернутися з цим питанням до суду. Певний час вона через свою матір, яка є її представником, намагалася мирним шляхом врегулювати дану ситуацію без звернення до суду, як їй радили посадові особи, які розглядали скарги, однак нічого не добилася крім певних погроз та залякувань.

Вважає, що дії відповідача є незаконними та такими, що порушують її права із слідуючих підстав: Відповідно до висновку експертного дослідження № 20619/1ПС судової будівельно-технічної експертизи від 28 серпня 2012 року накладання земельних ділянок в державній системі кординат, які на даний час належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відповідно до державного акту про право власності, технічних документацій на їх виготовлення та координат зареєстрованих / поданих на реєстрацію / немає.

Тобто відповідно до наявних документів з вказаними офіційними координатами земельних ділянок їх накладання немає, земельні ділянки по документах не накладаються одна на одну і підстав для захвату її землі у відповідача не було, а тому відповідач незаконно вийшов за межі своїх координат та незаконно захопив частину її земельної ділянки.

Наявне накладання земельних ділянок, якими фактично користується ОСОБА_4 на її земельні ділянки, що визначені згідно технічної документації на виготовлення державного акту. Область захвату, розташованого між умовними точками А та Б, В та ОСОБА_11 накладення вказаних земельних ділянок становить 47,06 кв.м. / додаток 3/. Таким чином відповідач незаконно захватив і користується 46.06 кв.м. земельної ділянки, що належить їй на праві власності.

Відповідно до висновку експерта пропонується встановити межі за двома варіантами. Оскільки суттєвої розбіжності між ними немає, то позивачку влаштовує будь-який із них. Крім того діями відповідача причинено матеріальну шкоду в результаті знищення ним належних їй плодових дерев. Вважає, що дана шкода має бути відшкодована за рахунок відповідача. Сільська рада відмовилася складати акт щодо вирізаних дерев.

Необхідно вирішити питання встановлення меж земельної ділянки з врахуванням документів про право власності на її земельні ділянки, як позивача та відповідача, як це передбачено ст. 106,107 ЗК України та усунути перешкоди в користуванні нею, однак мирними шляхом відповідач цього робити не хоче. Позивачка посилається на те, що вона як інвалід другої групи відповідно до положень Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, просить суд встановити межі земельних ділянок, що належать їй та відповідачу відповідно до варіанту №1 висновку експертного дослідження № 20619/1ПС від 28.08.2012 року / додаток № 4/; зобовязати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою розміром 0.25 га /призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель,споруд/ та 0.41 га для ведення особистого селянського господарства у встановлених межах варіанту №1 висновку експертного дослідження № 20619/1ПС від 28.08.2012 року/додаток № 4/.

В запереченні проти позову ОСОБА_4 вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, оскільки ним з однієї сторони та ОСОБА_10 з другої сторони, станом на 08.06.2011 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12 Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області. Таким чином при здійсненні цивільно-правової угоди ним набуто право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і належало передньому власнику.

Позивач звернувся із позовом, у якому просить суд зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою. При цьому, позивач повинен обґрунтувати, які саме норми земельного законодавства України відповідачем були порушені. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається лише на припущення щодо порушення вимог законодавства. Інших порушених норм законодавства, позивачем в поданій позовній заяві не зазначено.

Позивач у поданій ним позовній заяві в редакції від 30 вересня 2014 року, неодноразово зазначає, що даний земельний спір виник при виготовлені позивачем: технічної документації із землеустрою для отримання в подальшому державного акту на право власності на земельну ділянку (арк.1,стр.2,абз.3) та стверджує, що при виготовленні позивачу технічної документації із землеустрою спеціалістами проектної організації встановлено накладення земельних ділянок, однак дані доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки документація із землеустрою, яка розроблена землевпорядною проектною організацією, не погоджена у відповідності до положень статті 186-1 Земельного кодексу України. Крім того, позивач не звертався до територіальних органів Держземагентства для проведення державної реєстрації земельної ділянки, що свідчить про відсутність у позивача рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, яке свідчило б про відсутність факту накладення вищезазначених земельних ділянок у відповідності до вимог, визначених законодавством України.

Розробники документації із землеустрою мають бути залучені позивачем по справі в якості відповідача, адже позивач неодноразово в поданій позовній заяві зазначає, що є невідповідність зробленої документації із землеустрою на попереднього власника земельної іянки, а саме на громадянина ОСОБА_10

Підставою для предявлення вимог щодо усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування землею мають бути належні та допустимі докази щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, спрямованих прямо або опосередковано на свідоме порушення прав позивача на володіння чи користування земельною ділянкою. Які саме дії ним були вчинені, що призвели до порушень прав позивача, в поданій позовній заяві позивачем не зазначено із посиланням на норми такого порушеного права.

Щодо вимоги встановлення меж земельних ділянок, - суд не може підміняти собою чи перебирати на себе функції субєктів владних повноважень у сфері адміністративного управління. Таким чином, задоволення позовної вимоги у такій редакції суперечитиме нормам цивільного судочинства. В задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому, суду пояснила, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, позов просить задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_3 позов підтримав повністю, суду пояснив, що є підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_4 чинить перешкоди для позивачки у користуванні земельною ділянкою, незаконно виготовив державний акт про право власності на землю, що підтверджується висновком експертного дослідження.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заперечував щодо позову, пояснив, що він у передбаченому законом порядку виготовив технічну документацію та отримав державний акт про право власності на землю, впродовж усього судового розгляду позивач по даній справі не надала суду жодних доказів, з приводу порушень з боку відповідача прав на вільне розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у її користуванні. Рішення Державного кадастрового реєстратора від 29.09.2015 року № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, не підтверджують доводів щодо умисного з боку відповідача чинення перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1. В задоволенні позову просить відмовити.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_13 показала, що вона проводила експертне дослідження. Виявила, що по наданих документах відсутнє накладання земельних ділянок, була помилка в частині знаходження земельної ділянки ОСОБА_4, яка займала частину дороги. Зараз координати змінено в межах, які зареєстровані, межі є зміщеними. Технічно можливо встановити межі земельних ділянок відповідно до запропонованих варіантів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що працює інженером-землевпорядником, до нього надійшло замовлення від ОСОБА_1 на виготовлення проектно-технічної документації на виготовлення державного акта про право власності на землю. Було виготовлено документацію, поновлено межі, однак при реєстрації земельної ділянки виявлено її накладання на суміжну земельну ділянку. При виготовленні технічної документації для ОСОБА_9 не було прийнято до уваги державний акт старого зразка на імя ОСОБА_15 Тому реєстратор відмовив у реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він є директором ПО «Земельні ресурси», до них звернулася ОСОБА_9 з приводу виготовлення документації для отримання державного акта про право власності на землю. Фірмою було виготовлено документацію, її погоджено та видано державні акти на право власності на земельні ділянки. В базі даних накладання земельних ділянок не було виявлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що він працює заступником начальника Управління держгеокадастру в Гощанському районі. В архіві управління наявна технічна документація на імя ОСОБА_9 Документація виготовлена та погоджена належним чином, погоджено межі земельних ділянок, є відповідний протокол, який підписано ОСОБА_1 Зміщення земельної ділянки це не є зміна координат земельної ділянки. ОСОБА_4 перереєстровано земельну ділянку відповідно до вимог закону без змін координат земельної ділянки, ділянка ОСОБА_1 не зареєстрована. Накладання земельних ділянок згідно технічної документації складає 0,565 га.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що вона раніше працювала начальником регіональної філії «Центр ДЗК», технічну документація для сторін не виготовляла, при вивченні документації сторін нею виявлено, що було змінено координати земельних ділянок, накладання виправлено.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, спеціаліста ОСОБА_13, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України.

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку в с. Федорівка, вул. Перемоги, 6, який розташований на земельній ділянці площею 0.25 га, на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.55-56).

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки розміром 0,25 га згідно договору купівлі-продажу від 08.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_12 (а.с.81-82). На імя ОСОБА_9, яка була попереднім власником земельної ділянки, видано державний акт ЯД № 268088, потім право власності перейшло до ОСОБА_10, а після ОСОБА_10 до ОСОБА_4 Отже, ОСОБА_4 набув право власності на дану земельну ділянку в передбаченому законом порядку.

Рішенням № 46 від 07.11.2006 Федорівської сільської ради надано згоду ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою по видачі державного акта на право власності на землю орієнтованою площею 0.66 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0.41 га, зобовязано в 4-місячний термін виготовлену технічну документацію представити на затвердження сесії сільської ради (а.с.29).

ОСОБА_1 виготовила технічну документацію щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку в Рівненській регіональній філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» (а.с.30-38).

Рішенням Федорівської сільської ради № 446 від 26.03.2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на землю ОСОБА_1 в межах населеного пункту с. Федорівка, передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0.6653 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0.4153 га (сільськогосподарські угіддя рілля) (а.с.37).

ОСОБА_9 було виготовлено технічну документацію в ТОВ ПО «Земельні ресурси» та видано державний акт серії ЯД № 268088, згідно якого ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.39-48).

Згідно відповіді Федорівської сільської ради № 02-06/317 від 19.10.2012 року, проведення обстеження та складання акту щодо зрізаних дерев до компетенції сільської ради не належить (а.с.63).

Згідно відповіді Федорівської сільської ради № , було встановлено, що затверджена рішенням сесії сільської ради від 16.03.2010 року № 446 технічна документація із землеустрою щодо видачі державного акта на право власності на землю в гр. ОСОБА_1 знаходиться в стадії розроблення. Відновити межі неможливо у звязку із відсутністю у ОСОБА_1 земельно-кадастрової документації, у разі відсутності взаємної згоди розяснено вирішення даного питання через суд (а.с.62).

Встановлено, що ОСОБА_1 ДП «Центр ДЗК» Рівненської регіональної філії було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.17-25).

ТОВ «ПО Земельні ресурси» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку для ОСОБА_9 (а.с.26-47). При цьому в документаціях межі земельних ділянок погоджено, про що свідчать підписи суміжних користувачів.

ОСОБА_7 у 1995 було виготовлено технічну документацію по складанню державного акта на право приватної власності на землю (а.с.63-70).

Згідно листа Федорівської сільської ради на адресу ОСОБА_1, зазначено, що відновити межі земельних ділянок неможливо у звязку з відсутністю земельно-кадастрової документації ОСОБА_1 (а.с.50).

Рішенням № РВ-015 від 29.09.2015 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру по земельній ділянці ОСОБА_5.

Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.06.2015, межі земельної ділянки площею 0,4083 га, наданої власнику земельної ділянки ОСОБА_7, закріплені в натурі межовими знаками у кількості 5 шт, межові знаки предявлені та передані на зберігання ОСОБА_2 ОСОБА_19 від підпису відмовився. Рішенням Федорівської сільської ради від 14.09.2016погоджено закріплені межові знаки згідно технічної документації відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.06.2015.

Відповідно до ст. 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В силу ст. 124 Конституції України, ст. 15, частини 1 ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із механізмів захисту цивільного права є звернення до суду.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої захист прав фізичних осіб здійснюється, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, що існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її інтересів шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою узгоджується з ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Ч.1 ст. 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Ч.2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із положеннями ч.1 ст.319 та ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватися правил добросусідства.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та, зокрема, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способи захисту, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів.

Оскільки встановлено, що позивач не оформила право власності на земельну ділянку, не надала суду належних та достовірних доказів щодо порушення її прав на користування земельною ділянкою зі сторони відповідача, позов в частині усунення перешкод користування земельною ділянкою задоволенню не підлягає.

При цьому суд не приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експертного дослідження № 20619/1_ПС від 28.08.2012 та уточнення до висновку, оскільки він проведений не в межах розгляду даної цивільної справи, провадження по якій було відкрито 04.12.2014, без участі відповідача, та не є належним доказом по даній справі. При цьому сторонам була надана можливість заявити клопотання про призначення експертизи, сторони даним правом не скористалися.

В частині позовних вимог щодо встановлення межових знаків між земельними ділянками відповідно до експертного дослідження, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Відповідно до ст. 160 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Виконання рішення щодо земельних спорів може бути призупинено або його термін може бути продовжений вищестоящим органом або судом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі статтею 158 ЗК ( 2768-14 ) суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у

власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Тобто встановлення/поновлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Ст. 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів в суді. Проте, встановлення/поновлення меж земельної ділянки, про що вказує у позові позивачка, як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначені позовні вимоги не є належним способом захисту порушеного права позивачки, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судові витрати по справі покладаються на сторони.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212, 213 ЦПК України, в силу ст. 14, 41, 124 Конституції України, ст.ст. 91, 103, 106, 116, 118, 119, 125, 126, 152, 158, 159, 160 ЗК України, ст. 319, 373, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2016 року.