Справа № 351/1750/15-ц
Номер провадження №2/351/171/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Боднарука М.В.,

секретар Лакуста М.З.,

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Будилівської сільської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання незаконним рішення виконкому сільської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у суд із позовом, в якому просить суд встановити факт його постійного проживання станом на 15.04.1991 р. в житловому будинку по АДРЕСА_1 та визнати незаконним рішення виконкому Будилівської сільської ради від 13 05.1997 р. про визнання права на спільну часткову власність в бувшому колгоспному дворі, недійсним свідоцтво про право власності від 21.07.1997р. за ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та свідоцтво про право на спадщину за ОСОБА_5 від 06 08.1997 року та визнати за ним право власності на 1/2 частку в житловому будинку, по АДРЕСА_1.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказав, що згідно рішення виконкому Будилівської сільської ради від 13 05. 1997 року було вирішено розділити спільну сумісну власність на спільну часткову в бувшому колгоспному дворі по АДРЕСА_1 в рівних частках за кожним за ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6. На підставі цього рішення 21 липня 1997 р. було видано свідоцтво про право власності на вказаних осіб на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

06.08.1997 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку вказаного будинковолодіння після смерті ОСОБА_7

Позивач вважає, що вказане рішення виконкому та свідоцтво про право власності та право на спадщину є недійсними.

Позивач доводить, що після смерті матері ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 він став проживати в господарстві по АДРЕСА_1, де головою колгоспного двору був ОСОБА_7, тобто станом на 15.04.1991 року він проживав в даному колгоспному дворі, де проживає по даний час, а тому відповідно станом на 15 квітня 1991 року він став членом даного колгоспного двору, а отже набув право на частку в майні даного колгоспного двору. З цих підстав вважає, рішення Будилівської сільської ради від 13.05.1997 р. про спільну часткову власність на ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є незаконним, а свідоцтво 21.07.1997 р. про визнання права на спільну часткову власність на вказаних осіб та свідоцтво про право на спадщину від 06.08.1997 року є частково недійсними.

Позивач також вказує, що він проживає в даному житловому будинку по даний час та здійснює догляд за перестарілими дідом і бабкою. Провів ремонт житлового будинку та добудову господарської споруди, гаражу, з бетонованою підлогою та під'їзними доріжками. В зв'язку з чим вартість будинку значно збільшилась і відповідно, як вважає позивач, збільшилась належна йому частка в будинку.

Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги свого довірителя повністю підтримала, просила позов задоволити.

Представники відповідачів проти позову заперечили, вказавши, що позивач у спірному будинковолодінні, яке відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» станом на 15.04.1991 р. ще не проживав, оскільки після смерті матері проживав із татом у його господарстві по АДРЕСА_2 до 1995 року, і у спірному господарстві зареєстрованим не був, а тому не має права на частку в колгоспному дворі, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вважає, що всі правовстановлюючі документи на будинок є правильні, а тому просить відмовити в позові як безпідставному.

Представник Будилівської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутності, проти позову заперечує.

Суд, заслухавши сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази по справі, приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає. До такого висновку суд приходить виходячи із наступних мотивів:

- із пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 - сільського голови Будилівської сільської ради з січня 1995 р. про те, що позивач після смерті матері, яка померла в 1990 р. залишився проживати із батьком в будинку по АДРЕСА_2 де проживав до 1995 р. до позбавлення батька батьківських прав, а після батько із старшим сином перейшов на по стійне місце проживання в с. Стецева Снятинського району, а позивач перейшов проживати в будинок діда та бабусі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Однак залищився зареєстрованим по даний час за адресою АДРЕСА_2.

-із довідки Будилівської сільської ради (а.с.58) вбачається, що позивач ОСОБА_1 згідно по господарської книги №1 зареєстрований в період з 1990-1995 р. за адресою АДРЕСА_2, разом із батьком ОСОБА_11

- із показань представника відповідачів , повідомлення УПФУ в Снятинському районі №398/03 від 29.01.2016 р. (а.с. 40) вбачається, що ОСОБА_1 станом на 15.04.1991 р. у господарстві по АДРЕСА_1, яке відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» не був зареєстрованим, і не проживав, а перейшов проживати у вказане господарство у 1995 році після позбавлення батьківських прав його батька ОСОБА_11.

- відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.2016 р. статей 17, 18 Закону "Про власність" . До правовідносин, що виникли до 15 квітня 1991 р. поширюється діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, зокрема право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні (п. «а» ст. 6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.2016 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

Вищенаведене дає підставу суду вважати, що ОСОБА_1 станом на 15.04.1991 р. в колгоспному дворі дідуся в с. Будилів по вул.. Бр. Майданських не проживав, а отже права на частку в майні двору в нього не виникло, а тому в задоволенні позову слід відмовити як безпідставному.

На підставі наведеного, ст. 17-18 Закону України "Про власність" та п. «а» ст. 6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.2016 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України , суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Будилівської сільської ради про встановленя факту постійного проживання, визнання незаконним рішення виконокому сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності на 1/2 частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Снятинський районний суд. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:підпис

Суддя Снятинського районного суду Боднарук М.В.