Справа № 376/229/15-ц Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/3801/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 38 09.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 22 ц /780/3801/16 Головуючий у І інстанції Клочко В.М.

Доповідач Іванова І.В.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Касьяненко Л.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 15.12.1978 року її бабуся ОСОБА_4 у Сквирській державній нотаріальній конторі посвідчила заповіт згідно, якого все належне їй майно заповідала їй, а саме: 1/6 частину житлового будинку за АДРЕСА_1, яку після смерті останньої у 1991 році вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки володіла предметами побуту та домашнього вжитку, проводила поточні та капітальні ремонти, тощо.

Приблизно з 1997 року у спадковому житловому будинку з її усної згоди почала проживати ОСОБА_5, яка на той час власного житла не мала.

Приблизно в грудні 2012 році ОСОБА_6 - померла. Відразу після її смерті рідні забрали її особисті речі та звільнили житловий будинок.

В липні 2014 року вона вирішила подарувати житловий будинок своїй дочці, але при зверненні в державну нотаріальну контору їй було роз'яснено, що у неї відсутні докази про прийняття спадщини, після смерті баби ОСОБА_4

13.07.2014 року при черговому огляді спадкового житлового будинку нею було виявлено, що даною частиною будинку користується ОСОБА_4 дочка покійної ОСОБА_6, яка набула права власності на спірний житловий будинок на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 26.04.2013 року, яке було переглянуто за нововиявленими обставинами, і провадження по справі було залишено без розгляду, тому просила встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності на спадкове майно за нею.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року позов було задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що наведені судом мотиви не відповідають матеріалам справи, тому просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала в будинку, який був місцем проживання спадкодавця, володіла предметами побуту, а в подальшому утримувала у себе оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок і таким чином вимога про встановлення факту прийняття спадщини нею доведена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, який фактично сторонами не оспорюється.

При цьому відмовляючи в частині позову щодо визнання права власності на спадкове майно, суд послався на те, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на час відкриття спадщини, видача свідоцтва про спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена, разом з тим, позивачка не зверталась до нотаріальної контори з відповідною заявою, тому немає підстав для задоволення позову в цій частині.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.1978 року ОСОБА_4 у Сквирській державній нотаріальній конторі за АДРЕСА_1 заповідала своїй онуці ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - померла.

З листа Київського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась та не видавалась.

Видача свідоцтва про право на спадщину згідно ст. 561 ЦК УРСР так, як і 1298 ЦК України проводиться нотаріусом після закінчення шестимісячного строку.

Згідно з п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на час відкриття спадщини, видача свідоцтва про спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Це твердження підтверджується і листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, в якому зазначається, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем в процесі апеляційного розгляду справи, відповідна постанова про відмову в оформленні права на спадщину нотаріусом не приймалася, за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачка до нотаріуса не зверталася.

Таким чином, право на захист порушених прав у судовому порядку могло виникнути у позивачки лише за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, у даному випадку звернення позивачки до суду з даною позо вовною вимогою є передчасним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, та з підстав вказаних у апеляційній скарзі скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :