Справа № 500/3649/16-ц
Провадження № 2/500/2296/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Баннікової Н.В.
при секретарі Топтигіній О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
У липні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 12.02.2009 р. померла його мати ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пугачова, 1-«а».
Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частину спадщини, не має.
Позивач ОСОБА_1звернувся із заявою до нотаріуса щодо прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку.
У судове засідання позивач не зявився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити.
Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 12.02.2009 р. згідно свідоцтву про смерть серії 1-ЖД № 174574, виданому 12.02.2009 р., ОСОБА_3 померла.
Після її смерті відкрилася спадщина на наступне майно - житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пугачова, 1-«а».
Згідно листу приватного нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу № 230/02/14 від 05.08.2016 р. видати свідоцтво про право на спадщину неможливо через відсутність правовстановлюючих документів на будинок № 1-а по вул. Пугачова в м. Ізмаїл Одеської області у звязку з відсутністю реєстрації будинку у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Згідно технічному паспорту будинок м. Ізмаїл, вул. Пугачова, 1-а збудовано у 1967 році
У 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) (визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.
Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).
Зокрема, за пунктом 10 цього переліку такими правовстановлюючими документами про право власності на жилий будинок є нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14 травня 1949 року "Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв'язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від
26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків" та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.
За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Аналіз вищенаведених норм закону свідчить про те, що право власності на такі будинки у порядку спадкування можуть визнаватися лише у разі, якщо будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст.105 ЦК Української РСР.
Згідно копії дублікату договору від 03.06.1965 р. померлій ОСОБА_3 на право безстрокового користування надано земельну ділянку под. № 41 по вул. Щепкина у м. Ізмаїл , площею 360 кв.м. для будівництва житлового будинку.
Відповідно до довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» від 09.08.2016 р. згідно адресному реєстру м. Ізмаїл житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, власником якого є ОСОБА_3 на підставі договору забудови від 03.06.1965 р. має самостійний адресний номер: м. Ізмаїл, пр..Пугачова, 1 «а».
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України в редакції 1963 р., ст.ст. 10, 11, 57, 60, 174,179, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії КЕ 771008, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 р., РНОКПП НОМЕР_1) право власності на спадкове майно - житловий будинок № 1-«а» з надвірними та господарчими спорудами по вул. Пугачова у м. Ізмаїл Одеської області, що відкрилось після смерті ОСОБА_3, померлої 12.02.2009 р.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя: ОСОБА_4