У х в а л а

іменем україни

24 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Гончара В.П., КасьянаО.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про витребування майна з чужого користування, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» (далі - ТОВ «Верес») на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 січня 2005 року між ним та ТОВ «Верес» укладено договір оренди землі строком на 10 років, за умовами якого останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку НОМЕР_1 загальною площею 5, 70 га на території Василівської сільської ради, яка належить орендодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого Онуфріївською районною державною адміністрацією 02 липня 2002 року. 06 березня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду до зазначеного вище договору, відповідно до якої договір оренди укладено на 6 років. Строк дії основного договору закінчився у січні 2015 року, а додаткової угоди у березні 2015 року. 14 жовтня 2014 року він звернувся до ТОВ «Верес» із заявою про те, що після закінчення дії договору оренди бажає самостійно обробляти свою земельну ділянку. Із відповіді на вказаний лист йому стало відомо, що ТОВ «Верес» не має наміру звільнити його земельну ділянку, оскільки останнє вважає, що спірний договір почав діяти з моменту його державної реєстрації та є чинним до 31 грудня 2018 року. Посилаючись на те, що у добровільному порядку відповідач не повертає земельну ділянку та на те, що державна реєстрація не може змінювати момент укладення договору, просив суд витребувати із чужого незаконного користування ТОВ «Верес» земельну ділянку НОМЕР_1 загальною площею 5, 70 га на території Василівської сільської ради, яка йому належить на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого Онуфріївської районною державною адміністрацією 02 липня 2002 року.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Витребувано із чужого незаконного користування ТОВ «Верес» земельну ділянку НОМЕР_1 загальною площею 5, 70 га на території Василівської сільської ради, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого Онуфріївською районною державною адміністрацією 02 липня 2002 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Верес» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що моментом укладення договору є досягнення згоди щодо всіх істотних умов та його підписання, а реєстрація договору не може змінювати моменту укладення договору та початку строку його дії, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року №6-162ц13.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар О.П. Касьян