Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, по її вихованню відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, не займається її матеріальним забезпеченням. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила позбавити батьківських прав ОСОБА_5 щодо їх малолітньої доньки ОСОБА_6

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2011 року шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2011 року стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_6 аліменти в розмірі 400 грн., щомісячно, починаючи із 14 жовтня 2011 року до досягнення повноліття дитиною. ОСОБА_4 не пред'являла до примусового виконання виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_5 аліментів.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №224 від 13 жовтня 2015 року визнано доцільним позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по виховуванню дитини, а тому правильно відмовив у задоволенні позову.

Виходячи із цього суди правильно не погодилися із висновком органу опіки та піклування, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а таких безспірних доказів цього позивач не надала.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук