ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7093/16-ц
провадження № 2/753/4437/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Сухомлінова С.М.

за участю секретаря Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 в інше постійне жиле приміщення. Посилалась на те, що 20.04.2012р. між сторонами був укладений нотаріально посвідчений Договір позики, за умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 300 658,60 грн., що за курсом ПАТ КБ «Правекс-Банк» складало 37 400 доларів США, а остання зобов'язалась повернути кошти не пізніше 20.10.2012 року. В забезпечення виконання грошових зобов'язань відповідача, 20.04.2012р. між сторонами був укладений Договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1. В цей же день між сторонами був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказує, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання згідно договору позики, у зв'язку з чим позивач задовольнила свої вимоги шляхом набуття права власності на спірну квартиру. Стверджувала, що відповідач добровільно не звільняє належну позивачу квартиру, чим порушує права останньої.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, а представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.04.2012р. між сторонами був укладений нотаріально посвідчений Договір позики, за умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 300 658,60 грн., що за курсом ПАТ КБ «Правекс-Банк» складало 37 400 доларів США, а остання зобов'язалась повернути кошти шляхом здійснення щомісячних платежів, але не пізніше 20.10.2012 року (а.с.7-8).

З метою забезпечення належного виконання грошових зобов'язань передбачених Договором позики, ОСОБА_3 передала в іпотеку ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Договором іпотеки укладеним між сторонами 20.04.2012р. (а.с.9-14) та поясненнями представників сторін.

Крім того, в цей же день сторони уклали Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого Іпотекодавець (відповідач) зобовязався передати, а Іпотекодержатель (позивач) зобов'язавсяприйняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим Договором, належне Іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме спірну квартиру.

Відповідно п. 4.1. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, право власності на Квартиру виникає у Іпотекодержателя після виникнення відкладальної обставини, визначеної в п. 6.2. цього Договору або у випадку несплати Іпотекодавцем одного із платежів визначеним згідно графіку по Договору позики. Підписанням цього Договору Сторони домовляються про перехід права власності на Квартиру - Предмет іпотеки до Іпотекодержателя після спливу 31-денного строку з моменту надіслання на адресу Іпотекодавця та Позичальника письмової Вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно пояснень представника позивача, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором позики та відповідно до вимог п. 4.1. Договору про задоволення вимог іпотеко держателя, позивачем на адресу ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку відповідач особисто отримав 05.07.2014р. (а.с.22), але не виконав.

Згідно пояснень представника позивача, оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми позики не виконав, то позивач скористався своїм правом визначеним Договором про задоволення вимог іпотеко держателя та положень Закону України «Про іпотеку» та звернув стягнення на предмет іпотеки : квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом (а.с.19-20).

Згідно пояснень представників сторін, відповідач станом на дату розгляду справи продовжує проживати у спірній квартирі та добровільно не звільняє її, хоча має у власності інше жилу приміщення у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.23-25).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяют з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач фактично чинить перешкоди позивачу як власнику спірного квартири в користуванні та розпоряджанні нею, то суд вважає необхідним позов задовольнити та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення в інше постійне жиле приміщення, яким є житловий будинок АДРЕСА_2.

При цьому суд не приймає тверджень представника відповідача в тій частині, що будинок АДРЕСА_2 є нежилим, оскільки це спростовується витягом з реєстру (а.с.23), де зазначено, що цей будинок № 40 є житловим.

Вирішуючи справу таким чином, у відповідності із вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 551,20 грн. понесених останнім судових витрат (а.с.1).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 88, 212,215-218,224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1) з квартири АДРЕСА_1, в інше постійне жиле приміщення, яким є житловий будинок АДРЕСА_2.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ С.М. Сухомлінов