Справа № 755/5861/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2015 року у справі № 1601/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.), -

в с т а н о в и в:

Заявники - ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2015 року по справі №1601/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заява обґрунтована наступними обставинами.

28.03.2008 року між ВАТ "Універсал Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №057-2008-941.

Крім цього, 02.04.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №б/н до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008 року, якою зазначений кредитний договір викладено в новій редакції.

Також, 07.07.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №б/н до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008 року, якою зазначений кредитний договір викладено в новій редакції.

Крім цього, 26.05.2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №б/н до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008 року, якою зазначений кредитний договір викладено в новій редакції.

Також, 26.06.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №б/н до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008 року, якою зазначений кредитний договір викладено в новій редакції.

Крім цього, 13.06.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №б/н до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008 року, якою зазначений кредитний договір викладено в новій редакції.

Також, 16.05.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №б/н до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008 року, якою зазначений кредитний договір викладено в новій редакції.

З підстав неналежного виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору, ПАТ «Універсал Банк» звернувся з позовом до третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

17.12.2015 року третейським судом прийнято рішення, яким позов банку був задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 90 697,88 доларів США та 20 299,11 грн. витрат пов'язаних з вирішенням спору.

Заявники зазначають, що рішення третейського суду було винесене не законно, оскільки, справа не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону України «Про третейські суди».

На підтвердження правильності такої позиції та обгрунтованості своїх доводів заявники посилаються на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України, та просять скасувати рішення третейського суду від 29.10.2015 року.

Представник заявників, направивши до суду додаткові письмові пояснення, які просив врахувати, просив провести судове засідання у його відсутність, підтримав доводи заяви в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду заяви банк повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі доказами, будь-яких письмових пояснень чи заперечень до суду не направив.

До суду надійшли письмові пояснення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, який не є особою, яка приймає участь у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази , судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Так, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При ухваленні постанов Верховного Суду України у справах № 6-856цс15 від 02.09.2015р., №6-831цс14 від 21.10.2015 року; № 6-2074 від 04.11.2015р.; №6-2630цс15 від 03.02.2016 р. Верховний Суд України виклав правові позиції про непідвідомчість спорів третейському суду після внесення зазначених змін до Закону, зазначивши, зокрема, й те, що :

«Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча»;

«Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

«Положення пункту14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач».

«Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, як підтверджується наданими суду доказами, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2016р., яке з 18.04.2016р. набрало законної сили, пункт 7.1. Додаткової угоди від 16.05.2014р. до Кредитного договору №057-2008-941 від 28.03.2008р. (третейська угода) визнано недійсним.

Враховуючи те, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не була підвідомча третейському суду відповідно до закону, також те, що третейську угоду визнано недійсною компетентним судом, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви, наявність правових підстав для її задоволення та скасування рішення третейського суду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 10, 60, 209, 210, 360-7, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2015 року у справі № 1601/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.) - скасувати.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: