Справа № 144/1292/15-ц
Провадження № 2/144/34/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2016 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Германа О.С.,

секретаря судового засідання - Пігулі А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ПП «ЗІС» - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю ОСОБА_2, звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПП «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району про визнання договору оренди землі недійсним. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року їй стало відомо, що існує договір оренди землі, укладений нібито між нею та ПП «ЗІС», відповідно якого відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 10 років. Враховуючи, що даний договір вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати даний договір оренди землі недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, підтримала позов, пояснила, що вона є власником земельної ділянки, Не підписувала договір оренди землі від 21 квітня 2006 року з ПП «ЗІС», і нікого не уповноважувала це робити. Про існування договору їй стало відомо у 2015 році. Отримувала плату в ПП «ЗІС» за користування земельною ділянкою з 2006 року. Так в березні 2012 року звернулась до ПП «ЗІС» із заявою про видачу їй плати за користування її земельною ділянкою наперед за 2012, 2013, 2014. ПП «ЗІС» задовольнило її заяву та видало їй відповідну орендну плату. В заяві та розписці зазначила номер та дату договору оренди землі за яким ПП «ЗІС» видало орендну плату. На час написання вищевказаної заяви та розписки, їй потрібні були терміново кошти, тому уваги, що існує договір оренди землі укладений між ПП «ЗІС» та нею не надала, даний факт її тоді не цікавив. Також неодноразово зверталась до ПП «ЗІС» за довідкою про розмір отримуваної орендної плати для подачі в соціальну службу, щоб отримувати допомогу від держави на дитину. Визнала факт, що знала про існування договору між нею та ПП «ЗІС», але примірник договору їй не надавала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 15 вересня 2015 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що її довіритель ОСОБА_1, договір оренди землі від 21.04.2006 не підписувала і нікого не уповноважувала це зробити та у неї взагалі було відсутнє волевиявлення щодо укладання будь-яких договорів з ПП «ЗІС». Оскільки, відповідач користувався її земельною ділянкою, то плату за користування землю позивач отримувала. Щодо заяви та розписки про отримання позивачем коштів від ПП «ЗІС» в 2012 році, то позивач під час написання та підписання даних документів не знала що вона пише, оскільки їй диктували як писати дані документи працівники ПП «ЗІС», а тому не знала про існування договору оренди землі між нею та даним підприємством. Вважає, що позивачу стало відомо про існування договору оренди землі лише в січні 2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що позивачеві ОСОБА_1 було відомо про договір оренди землі від 21.04.2006, з часу його підписання, а саме з квітня 2006 року. З 2006 року ОСОБА_1 щороку отримує орендну плату, яка з 2006 року після внесення змін до договору оренди землі у 2010 році, збільшилась. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди пройшло більше трьох років. Також підтверджується сплив строку позовної давності заявою та розпискою позивача від 22 березня 2012 року згідно якої вона отримала орендну плату за 2012, 2013, 2014 роки за оренду земельної ділянки згідно договору оренди землі від 21.04.2006. Тому їй стало відомо про існування договору чи вона мала б знати про його існування, якщо не з 2006 року то з 22 березня 2012 року.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 16 грудня 2015 року, позов не визнав. Пояснив, що ОСОБА_1, отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки згідно договору оренди від 21 квітня 2006 року також позивач писала заяву та розписку від 22 березня 2012 року згідно якої вона отримала орендну плату за 2012, 2013, 2014 роки за оренду земельної ділянки згідно договору оренди землі від 21.04.2006. Тому їй стало відомо про існування договору чи вона мала б знати про його існування з 22 березня 2012 року. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту коли позивачу стало відомо або вона мала б дізнатись про існування договору оренди землі укладеного між ПП «ЗІС» пройшло більше трьох років, оскільки даний строк необхідно відраховувати від дня написання вищевказаної заяви та розписки, тобто від 22 березня 2012 року.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 22 грудня 2015 року, позов не визнала. Пояснила, що вони визнають факт того що особисто позивачем оспорюваний договір підписаний не був. Але орендні відносини між позивачем та відповідачем були, позивач вчасно отримувала орендну плату, позивач писала заяву та розписку від 22 березня 2012 року згідно якої вона отримала орендну плату від ПП «ЗІС» за 2012, 2013, 2014 роки, за оренду земельної ділянки згідно договору оренди землі від 21.04.2006. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові у звязку із пропущенням позивачем строку позовної давності, оскільки позивачу було відомо або вона мала б дізнатись про існування оспорюваного договору оренди землі від 21 квітня 2006 року з 22 березня 2012 року.

Представник відповідача ОСОБА_3, який є директором ПП «ЗІС», заперечив проти задоволення позову, пояснив суду, що підтримує позицію представників ПП «ЗІС», а також додав, що позивач чомусь приходила за орендною платою з 2006 року саме до його підприємства, а не до будь-якого іншого, отримувала орендну плату належним чином, останній раз отримала орендну плату за три роки наперед про що написала відповідну розписку та заяву, а тому знала про існування договору оренди землі укладеного між ПП «ЗІС» та ОСОБА_1 від 21.04.2006, як мінімум з 22 березня 2012 року.

Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу.

Свідок ОСОБА_7 надала суду наступні показання, що працює в ПП «ЗІС» головним бухгалтером. В 2006 році підприємство укладало договори оренди землі з жителями с. Петрашівка, люди приходили з документами. Вона не памятає, чи ОСОБА_1 особисто підписувала договір оренди землі, тому що тільки заповнювала бланки договорів. Позивач завжди особисто отримувала орендну плату. Взагалі без існування договору оренди ПП «ЗІС» ніколи б не виплачував орендну плату. Також ОСОБА_1 підписувала зміни до договору у 2010 році. У 2012 році позивач ОСОБА_1 отримувала орендну плату наперед за 2012, 2013, 2014 роки. Знала про існування договору оренди інакше б не прийшла отримувати орендну плату наперед.

Свідок ОСОБА_8 надала суду наступні показання, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Договора оренди з жителями с. Петрашівка укладались в приміщенні сільського будинку культури, люди приходили з своїми документами. У 2006 році не памятає, чи позивач особисто, підписувала договір оренди землі з ПП «ЗІС». Вона особисто перевіряла паспортні дані та робила копію паспорта. Позивач регулярно отримувала орендну плату. Ніяких претензій під час підписання договору оренди землі до ПП «ЗІС» не мала. В березні 2012 року позивач приходив до ПП «ЗІС» та просила у керівництва підприємства, щоб їй видали орендну плату за використання земельної ділянки наперед за 2012, 2013, 2014 роки. Так 22 березня 2012 року позивачу було видано підприємством відповідну орендну плату за користуванням земельної ділянки згідно заяви та розписки позивача. Заяву та розписку позивач писав особисто з наданого їй письмового зразка, номер договору, державного акту на землю та площу земельної ділянки позивач писав особисто. Гроші позивач просила на особисті потреби. Також позивач кожен рік приходила на підприємство та отримувала довідку про розмір орендної плати за договором оренди землі.

Свідок ОСОБА_9 надала суду наступні показання, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. ОСОБА_1 завжди особисто отримувала орендну плату, сама за себе підписувала у відомостях. Їй відомо про те що у березні 2012 року позивач приходив в контору ПП «ЗІС», що в с. Петрашівка Теплицького району та писала заяву та розписку про отримання орендної плати наперед з оренду своєї земельної ділянки, також у 2010 році підписувала зміни договору оренди землі.

Свідок ОСОБА_1 надала суду наступні показання, вона є власником земельної ділянки. Не підписувала договір оренди землі від 21 квітня 2006 року з ПП «ЗІС», і нікого не уповноважувала це робити. Про існування договору їй стало відомо у 2015 році. Отримувала плату в ПП «ЗІС» за користування земельною ділянкою з 2006 року. Так в березні 2012 року звернулась до ПП «ЗІС» із заявою про видачу їй плати за користування її земельною ділянкою наперед за 2012, 2013, 2014. ПП «ЗІС» задовольнило її заяву та видало їй відповідну орендну плату. В заяві та розписці зазначала номер та дату договору оренди землі за яким ПП «ЗІС» видало орендну плату. На час написання вищевказаної заяви та розписки, їй потрібні були терміново кошти, тому уваги, що існує договір оренди землі укладений між ПП «ЗІС» та нею не надала, даний факт її тоді не цікавив. Запамятала суму орендної плати, а номер договору чи номер реєстрації договору, ні. Неодноразово зверталась до ПП «ЗІС» за довідкою про розмір отримуваної орендної плати для подачі в соціальну службу, щоб отримувати допомогу від держави на дитину. Визнала факт, що знала про існування договору між нею та ПП «ЗІС», але примірник договору їй не надавали та вона не знала умови договору.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що в позові необхідно відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА № 104340(а.с. 5). Між позивачем та ПП «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району 21 квітня 2006 року укладено договір оренди землі № 389, щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 6-7). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 13. 07 травня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 13 (а.с. 8). Позивачем 22 березня 2012 року, було написано заяву та розписку(а.с. 104-105) згідно якої вона отримала орендну плату за 2012, 2013, 2014 роки за оренду земельної ділянки згідно договору оренди землі № 389 від 21.04.2006, зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 13 від 09.08.2006.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст. 207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 120/тдд від 25 січня 2016 року підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі № 389 від 21 квітня 2006 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС», виконаний ймовірно не ОСОБА_1, а іншою особою. Ознак навмисно зміненого почерку в підписі від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі № 389 від 21 квітня 2006 року укладеному між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС» не виявлено. Представник відповідача визнав факт, що ОСОБА_1 не підписувала оспорюваний договір.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на встановлення її цивільних прав та обовязків щодо укладання договору оренди землі, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала договір оренди землі від 21 квітня 2006 року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на їх підписання.

Щодо твердження представників відповідача, про те що позивачем 22 березня 2012 року, було написано заяву та розписку згідно якої вона отримала орендну плату за 2012, 2013, 2014 роки за оренду земельної ділянки згідно договору оренди землі від 21.04.2006, то суд бере цей доказ до уваги та робить висновок про те, що позивачу було відомо про існування оспорюваного договору оренди землі від 21.04.2006, який був укладений між нею та відповідачем, а тому позивач знала або вона могла б довідатися про його існування, якщо не в 2006 році то з 22 березня 2012 року, водночас твердження представника позивача про те що позивачу стало відомо про існування договору в січні 2015 року спростовується показами свідків, заявою та розпискою позивача, щодо отримання орендної плати за оренду земельної ділянки.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 було пропущено строк позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, позивачем було подано до відповідача відповідну заяву про видачу орендної плати згідно договору оренди землі між сторонами та написано розписку про отримання орендної плати, а також факт того що позивач та представник позивача визнав факт написання та підписання вищевказаних документів 22.03.2012, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, то позивач не використав відведений ЦК України строк для захисту свого права.

Свідки, які були заявлені відповідачем, під час допиту в суді підтвердили, що позивач особисто підписувала заяву та розписку на отримання орендної плати в березні 2012 року.

В розумінні частини першої статті 261 ЦК України моментом початку перебігу строку позовної давності є 22 березня 2012 року.

Отже позивач через представника звернулась до суду 22 вересня 2015 року, а трирічний строк позовної давності закінчився 22 березня 2015 року, тобто пропущено строк шість місяців. Від позивача заяви про поновлення строку позовної давності до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя