Справа № 367/5657/14-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3092/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 08.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Касьяненко Л.І.

при секретарі Воробей В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2», ОСОБА_4 про визнання майнової поруки у вигляді договору іпотеки квартири такими, що припинені,-

встановила :

Позивач ПАТ ОСОБА_5 Приватбанк звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнень, посилався на те, що відповідно до укладеного договору № К2Р6GА03830005 від 21.08.2007 року ОСОБА_4 21.08.2007 року отримав кредит у розмірі 77 552,0 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Вказував, що у порушення зазначених норм закону та умов договору позичальник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв»язку з чим, станом на 02.06.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 157 586,09 доларів США, що за курсом НБУ (11,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2014 року) становить 1 870 546,86 гривень, яка складається із 58 368,98 доларів США заборгованість за кредитом; 42 709,41 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 5960,82 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 43 022,72 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору : 21,06 доларів США штраф (фіксована частина); 7 503,10 доларів США штраф (процентна складова).

Позивач також зазначав, що на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_3 23.08.2007 року уклали договір іпотеки № К2Р6GА03830005, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 55,20 кв. м., житловою площею 40,10 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1; майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 511 565,0 гривень.

У звязку із викладеними обставинами позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2Р6GА03830005 від 21.08.2007 року в розмірі 157 586,09 доларів США, що за курсом НБУ (11,87 ) становить 1 870 546,86 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 55,20 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № К2Р6GА03830005 від 23.08.2007 року Публічним акціонерним товариством ОСОБА_5 банк Приватбанк з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ Приватбанк, ОСОБА_4 про визнання майнової поруки у вигляді договору іпотеки квартири припиненим.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовувула тим, що 21 серпня 2007 року її чоловік ОСОБА_4 уклав із банком кредитний договір, а вона є майновим поручителем за цим договором. 15 листопада 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку підвищило відсоток за користування кредитом із 11,04 % річних до 13,08 % річних, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, як майнового поручителя, тому просила застосувати вимоги ч. 1 ст. 559 ЦК України і визнати майнову поруку у вигляді договору іпотеки такою, що припинена.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2015 року первинний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2007 року в розмірі 268 823 грн 13 коп. звернуто стягнення на квартиру № 3, загальною площею 55,20 кв. м, яка розташована по вул. Жовтневій, 9 у м. Ірпені Київської області, та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Ірпінською державною нотаріальною конторою 24 лютого 2005 року за № 1-940, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмета іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. Зустрічний позов ОСОБА_3залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2007 року в розмірі 157 586,09 доларів США, що еквівалентно 1 870 546 грн 86 коп., звернуто стягнення на квартиру № 3, загальною площею 55,20 кв. м, яка розташована по вул. Жовтневій, 9 у м. ІрпеніКиївської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 23 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_3 Рішення апеляційного суду від 03 листопада 2015 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ Приватбанк, посилаючись на невідповідність висновку суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишку заборгованості у сумі 268 823,13 грн. в рахунок якого звернуто стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

По справі встановлено, що 21 серпня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № К2Р6GА03830005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 77 552,0 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

На забезпечення кредитних зобов»язань позичальника 23 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір іпотеки № К2Р6GА03830005 , згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 55,20 кв. м., житловою площею 40,10 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1; майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 511 565,0 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належним чином свої кредитні зобов»язання не виконував, у звязку з чим, у нього виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача станом на 02.06.2014 року, становить 157 586,09 дол. США, що за курсом НБУ (11,87) становить 1 870 546,86 грн. і яка складається із: 58 368,98 дол.США заборгованості за кредитом; 42 709,41 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 5 960,82 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 43 022,72 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до договору : 21,06 дол. США штрафу (фіксована частина); 7 503,10 дол. США штрафу (процентна складова).

03.10.2008 року за вихідним № 20.1.3.2/6-22885/5455 ПАТ КБ Приватбанк направлено листа ОСОБА_4, в якому банк повідомляв боржника про те, що починаючи з 15.11.2008 року відсоткову ставку за кредитним договором № К2Р6GА03830005 від 21.08.2007 року змінено до 13,08 % на рік та у випадку, якщо він не згодний із вказаними змінами кредитного договору пропонувалося в строк не пізніше 08.11.2008 року звернутися у відділення Приватбанку, що обслуговує його кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

З 15.11.2008 року позивач в односторонньому порядку підвищив відсоток за користування кредитом з 11,04 % річних до 13,08% річних, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Судом також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2011 року у справі № 2-1357/2011 за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ТОВ УФА Верус, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ТОВ УФА Верус, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість по кредитному договору № К2Р6GА03830005 від 21.08.2007 року у розмірі 66 697,73 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 507 663,10 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн.. У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Зі змісту рішення вбачається, що стягнутий борг у розмірі 66 697,73 дол.США складається із простроченої заборгованості і дострокового стягнення всього кредиту ( заборгованість по тілу кредиту - 63021,16 дол.США, заборгованості по процентам за користування кредитом-3520,52 дол.США, комісія за користування кредитом140 дол.США, пеня -16,05 дол.США) ( т.1 а.с.171).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 за період з 16.06.2009 року по 09.10.2014 року частково здійснив погашення кредитної заборгованості та сплатив на користь ПАТ КБ Приватбанк суму коштів у розмірі 238839,97 грн. У зв»язку з чим, вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення на предмет іпотеки, звернув стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу на суму, яка залишилася несплаченою за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.03.2011 року в сумі 268 823,13 грн.

При цьому, судом враховано доводи позивача про те, що не всі квитанції, наданні боржником на підтвердження погашення боргу містять інформацію щодо призначення платежу, а тому грошові кошти, які надходили за платіжними картками останнього зараховувалися на інші рахунки, ніж рахунок по погашенню заборгованості за кредитним договором, а тому враховано лише квитанції за період січень-липень 2014 року із зазначенням призначення платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від прозичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі 6-1206цс15 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповіднот до вимог ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині розміру заборгованості позичальника ОСОБА_4, що існувала у останнього на час розгляду даної справи; будь-яких даних на спростування доводів відповідачки щодо розміру кредитної заборгованості боржника не навів.

З наданого банком «віртуального розрахунку боргу» (т.1 а.с.84-87), видно, що позивачем не взято до уваги судове рішення, що набрало законної сили, за яким з боржника-позичальника вже було стягнуто достроково суму кредиту та прострочену заборгованість (т.1, а.с.172); позивачем повторно включено в розрахунок суму боргу по тілу кредиту та, відповідно, нараховано пеню та штрафні санкції на нього.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, правомірно врахував рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2011 року про дострокове стягнення з боржника всього кредиту та простроченої заборгованості у сумі 66 697,73 дол.США (еквівалент 507663,10 грн.), та встановивши, що ОСОБА_4 частково погашено борг за період з 16.06.2009 року по 09.10.2014 року у розмірі 238839,97 грн., звернув стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу на суму 268823, 13 грн., , тобто на частину залишку заборгованості за кредитним договором.

Посилання апелянта на те, що сума заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2007 року на час звернення до суду складає 157 586,09 дол. США ( 58 368,98 дол.США заборгованості за кредитом; 42709,41 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 5 960,82 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 43 022,72 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до договору : 21,06 дол. США штрафу (фіксована частина); 7 503,10 дол. США штрафу (процентна складова).США ), а тому саме в рахунок даної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, свого підтвердження не знайшли.

Суд обґрунтовано відхилив доводи позивача, що після 2011 року ним були нараховані і інші суми заборгованості, оскільки з наданого позивачем «віртуального розрахунку боргу» (т.1 а.с.84-87), вбачається, що позивач провів розрахунок основної суми боргу, яку вже було стягнуто за рішенням суду, але за іншим курсом дол..США до національної валюти України та за період, який вже був предметом судового розгляду; крім того позивачем пропущено річний строк позовної давності щодо нарахування пені.

Висновки суду в цій частині вимог відповідають обставинам та матеріалам справи.

Правова природа пені визначається таким чином, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється з того моменту, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вже зазначалося, з розрахунку, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, розмір пені станом на 02 червня 2014 року становить 43 022,72 дол. США, яка нараховувалася з лютого 2009 року, але на всю суму кредитної заборгованості, у т.ч. і по тілу кредиту. Посилання позивача на те, що у даному випадку, позовна давність не застосовується щодо нарахування пені на кредитну заборгованість є безпідставними.

Оскільки позивачем в розрахунок заборгованості відповідачів по даній справі включено усі суми боргу, які виникли у позичальника з 2007 року, у т.ч. і які вже було стягнуто за рішенням Жовтневого районного суду м.Днепропетровська від 24 березня 2011року, у т. і по тілу кредиту, зазначений розрахунок не можна покласти в основу доведеності позовних вимог позивача.

З урахуванням правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що повторне нарахування боржнику заборгованості за кредитом, а також нарахування на неї пені та штрафних санкцій є безпідставними.

Беручи до уваги, що позивач не довів позовні вимоги та не надав належний розрахунок боргу відповідача ОСОБА_4 в частині простроченої заборгованості по відсоткам та штрафним санкціям, суд першої інстанції, встановивши що боржником з червня 2009 року по 09 жовтня 2014 року здійснювалися оплати грошових сум на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 238 839,97 грн., правомірно звернув стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу на суму 268723,13 грн., тобто на частину, яка залишилася несплаченою за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2011 року.

Разом з тим, на думку колегії, резолютивна частина рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки, не в повній мірі відповідає вимогам ч.6 ст.. 38, ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням ч.4 ст.215 ЦПК України.

Зокрема, судом не зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У ході розгляду справи в апеляційній інстанції, позивачем надано звіт про оцінку спірної квартири станом на липень 2016 року, виконаний ТОВ «Vikont-consulting«, згідно до якого ринкова вартість іпотечної квартири становить 695 669,00 грн

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити, та викласти резолютивну частину в новій редакції.

Керуючись ст..ст. 307, 309 ЦПК України, колегія,-

Вирішила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2015 року в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити та викласти в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Приватбанк до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2Р6GА03830005 від 21.08.2007 року в розмірі 268 823,13 гривень звернути стягнення на квартиру загальною площею 55,20 кв. м., за початковою ціною згідно оцінки ринкової вартості майна від 27 липня 2016 року, виконаної ТОВ «Vikont-consulting», а саме 695 669,00 грн., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Ірпінською державною нотаріальною конторою 24 лютого 2005 року за реєстровим № 1-940 шляхом продажу Публічним акціонерним товариством ОСОБА_5 Приватбанк вказаного предмету іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Приватбанк судові витрати в сумі 3 654,0 гривен (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривен).

В інший частині позов залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді