Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 317/ 1405/15 ц Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
№ провадження 22-ц778/149/16 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Путій Д.В.. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі представника ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товраиства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 12 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № КФ 232-07/А, на суму 15 474,00 доларів США, на придбання автотранспортного засобу, на строк по 11.09.2013 року.

29.08.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

02.12.2008 року між ними було укладено додатковий договір згідно якого було змінено розмір плати за користування кредитними коштами з 13,0% до 17,5% річних.

24.04.2009 року між ними укладено додатковий договір згідно якого строк користування кредитними коштами збільшується до 11.09.2019 року.

Відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 24 квітня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 575 888,41 доларів США, я складається з: прострочена до повернення сума кредиту - 12 050,05 доларів США, відсотки - 10 633,36 доларів США, штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 50 770 грн. 35 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором КФ 232-07/А від 12 вересня 2007 року в сумі 575 888 грн. 41 коп.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (ч.5 ст.74 ЦПК Укпраїни ).

Крім цього, згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовляється одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Суд прийняв всі заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України шляхом направлення повісток на всі відомі суду адреси.

Повістки про виклик до суду на 17 грудня 2015 р., на 04 лютого 2016 р., на 17 березня 2016 р. 14 квітня 2016 року направлялися ОСОБА_6 рекомендованими листами за адресою АДРЕСА_1. Проте поштові відправлення із повістками повернулися не врученими з підстав "закінчення встановленого законом строку зберігання", а остання - з відміткою "не проживає", тобто не вручені адресату з незалежних від суду причин (а.с. 94,108,115,129,147,157).

У такому випадку відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судовий виклик вважається врученим належним чином.

Оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі розміщено також на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Судова колегія враховує, що ЦПК не передбачає інші заходи, які б міг застосувати суд в таких випадках для повідомлення відповідача ОСОБА_6, а подальше відкладення розгляду справи призведе до порушення строку, передбаченого ст. 303-1 ЦПК України для її розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_6

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив із того, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також після закінчення строку його дії виключається можливість нарахування відсотків за користування кредитом та пені, поза строком дії кредитного договору.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 12 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № КФ 232-07/А, на суму 15474,00 доларів США, на придбання автотранспортного засобу, на строк по 11.09.2013 року.

29.08.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

02.12.2008 року між ними було укладено додатковий договір згідно якого було змінено розмір плати за користування кредитними коштами з 13% до 17,5% річних.

24.04.2009 року між ними укладено додатковий договір згідно якого строк користування кредитними коштами збільшується до 11.09.2019 року.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.12.2010 року з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було стягнуто 12020,05 доларів США, прострочена заборгованість - 2118,81 доларів США, строкова заборгованість - 9931,24 доларів США, заборгованість по процентам - 2344,96 доларів США, а загальна сума боргу в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ становила 113745,05 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань складає 5110,28 грн., загальний розмір заборгованості становив 118855,33 грн. за кредитним договором № КФ 232-07/А.

Після ухвалення рішення банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом та пеню, визначивши борг на 24 квітня 2015 року (а.с.19-21, 136).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, відповідно до статей 525,526,509,598,610,1054,1048 ЦК України наявність судового рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, у аналогічній справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин

Суд першої інстанції всупереч вимогам ч.2 ст.214 ЦПК України не навів мотивів відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Судом встановлено, що на виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14.12.2010 року, 18.02.2011 року на майно ОСОБА_5 був накладений арешт ВДВС Запорізького РУЮ в Запорізькій області. В жовтні 2011 року співробітники ВДВС вилучили належний ОСОБА_5 автомобіль марки Dacia Logan, для придбання якого і брались кредитні кошти, із подільшою при сумовою реалізацією.

Згідно постанови державного виконавця Запорізького ВДВС Запорізького МУЮ Полулях І.Ю. від 11 травня 2012 року ВП № 28827283 виконавчий лист № 2-364, виданий 26.08.2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення боргу в розмірі 118855,33 грн. був повернутий стягувачу. З постанови вбачається, що 11.01.2012 року згідно протоколу № ZPA 261002-901-01 проведено аукціон з реалізації рухомого майна яке належить ОСОБА_5, а саме було реалізовано автомобіль DACIA LOGAN. У боржника відсутнє майно на яке може бути звернене стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Постановою державного виконавця ВДВС Запорізького управління юстиції Чупіною К.О. від 29 квітня 2013 року знято арешт з автотранспортного засобу марки ЗАЗ 11021, державний номер НОМЕР_1, колір - синій, 2000 року випуску, який належить ОСОБА_5 у звьязку з тим, що відповідно до протоколу № 08-0181/12-1 від 06.03.2013 року майно реалізовано на аукціоні за 5200,00 грн. Отже рішення Запорізького районного суду Запорізької області у повному об»ємі не виконано, кредит не повернуто.

Банком заявлені вимоги про стягнення заборгованості в сумі 575888,41 грн. Проте погодитися у повному обсязі з зазначеною сумою не можна.

Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості у сумі 575 888,41 грн. банком не враховано, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.12.2010 року в рахунок заборгованості стягнуто 118 855,33 грн., з них: прострочена до повернення сума тіло кредиту - 12 050,05 доларів США, відсотки в сумі 2344,96 доларів США, штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 5110,28 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові щодо відповідачів, суд першої інстанції не врахував, що є таке, що набрало законної сили рішення суду по спору між тими ж самими сторонами про той самий предмет (а.с.48). Вказана обставина у відповідності до ст.122 ч.2 п.2, 205 ч.1 п.2 ЦПК України унеможливлює повторний розгляд справи і є підставою для закриття провадження у справі.

Статтею 310 ЦПК України передбачено, що рішення суду піддягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст.205 цього кодексу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості у ОСОБА_5 існує обов'язок: зі сплати процентів та пені на загальну суму 237536,53 з них відсотки - 8288,4 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 45660,07 грн.

Заперечуючи проти стягнення вказаної суми представник ОСОБА_5 не спростував належними та допустимими доказами по перше сам факт існування заборгованості, а по друге правильність розрахунку заборгованості наданий банком.

За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правова природа пені така, що сума щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, виходячи з правової природи пені, її нарахування не може перевищувати одного року.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Розмір пені встановлено в п.4.1 договору ( а.с.10).

Як вбачається з розрахунку ( а.с.19-21) пеня за прострочку заборгованості з кредиту розрахована в межах одного і складає 45660,07 грн.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.ст. 309,310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі щодо вимог про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитом в сумі 118 855,33 гривен і ухваленням нового про задоволення позовних вимог банку про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитом в сумі 237 536,53 гривен.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави за подачу позову в суд першої інстанції в сумі 3654 грн, та за а подачу апеляційної скарги в сумі 4019 грн. 53 коп.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року в цій справі скасувати. Провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитом в сумі 118 855,33 гривни закрити.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитом в сумі 237 536,53 грн. ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_6 РНОКПП НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитом в сумі 237 536,53 грн

Стягнути з ОСОБА_5 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_6 РНОКПП НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір на загальну суму 7673,40 гривен, по 3836 грн.70 коп. з кожного окремо.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

Каракуша К.В.