Номер провадження: 22-ц/785/3359/16
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Короткова В.Д.,

за участю секретаря - Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2014 р. остаточно просив стягнути з відповідачки на його користь: 1) проценти за договором позики, за період - з 13.06.2013 р. по 28.01.2014 р., у розмірі - 23 626,91 грн.; 2) витрати на правову допомогу адвоката у розмірі - 800,00 грн.; 3) судовий збір.

Позивач у позові зазначав, що ОСОБА_4 за договором позики зайняла у нього 5 000,00 американських доларів, строком - з 30.03.2013 р. по 12.06.2013 р., зі сплатою процентів у розмірі - 8% кожного місяця (96% річних). У передбачений строк гроші йому повернуті не були.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2013 р. з відповідачки на його користь стягнуто суму основного боргу у розмірі - 39 965,00 грн. та проценти у розмірі - 7 883,50 грн. за період - з 30.03.2013 р. по 12.06.2013 р..

Під час здійснення виконавчих дій відповідачка борг погасила частково, сплативши йому - 5 800,00 грн.. Оскільки борг за позикою не погашено, вважав, що відповідачка повинна сплатити йому проценти за користування позикою.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що гроші у позивача не брала. Отримувала їх від його дружини, не домовляючись про сплату процентів. ОСОБА_3 примусив її написати розписку про отримання грошей від нього. Під час розгляду попередньої справи позов визнавала, оскільки розуміла, що гроші треба повертати. Однак, не здогадувалася про можливе звернення до неї ще раз з вимогами про сплату процентів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2014 р. позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3: 1) суму процентів за договором позики у розмірі - 23 626,91 грн.; 2) витрати на правову допомогу адвоката у розмірі - 267,96 грн.; 3) судовий збір у сумі - 236,27 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині часткового задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу останній не оскаржив.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що обставини відносно отримання грошей за договором позики під проценти встановлені попереднім чинним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2013 р.. Основний борг за вказаним рішенням не погашено (а. с. 46 - 47 зворотня сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення процентів за договором позики. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 509, 526, 1046, 1048 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 16, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Попереднім чинним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2013 р. (а. с. 10 - 11) встановлено, що за розпискою (а. с. 43 - 43 зворотня сторона) ОСОБА_4 отримала у ОСОБА_3 гроші у розмірі - 5 000,00 доларів США, що еквівалентно - 40 500 грн., строком - з 30.03.21013 р. по 12.06.2013 р., зі сплатою процентів у розмірі - 8% у місяць. Вказаним рішенням стягнуто проценти за період - з 30.03.2013 р. по 12.06.2013 р..

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2013 р. має преюдиційне значення. Доказів його скасування не надано.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами, передбаченими ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_4 після ухвалення судом рішення про стягнення суми боргу за позикою борг не повернула, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з неї на користь позивача процентів за договором позики.

Апелянт не надала суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо її неналежного сповіщення спростовуються наявним у справі повідомленням про вручення поштового повідомлення (а. с. 40), відповідно до якого судову повістку про виклик у судове засідання, призначене на 25.03.2014 р., ОСОБА_4 отримала - 12.03.2014 р..

Доводи апелянта щодо необхідності укладення договору в письмовій формі спростовуються наявною у справі розпискою (а. с. 43 - 43 зворотня сторона).

Колегія суддів перевірила розрахунок боргу за процентами, визнала його правильним. Апелянт доводів щодо неправильності визначення розміру процентів не навів, свого варіанту розрахунку боргу не надав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

В. Д. Коротков