Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2130/16 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Є.У. № 320/4222/14-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Савченко О.В.,

Маловічко С.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року про відстрочку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 4 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 шляхом її виселення.

Ухвалою цього ж суду від 16 липня 2015 року роз'яснений порядок виконання судового рішення про виселення.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення, посилаючись на те, що з 25 січня 2016 року вона знаходиться на стаціонарному лікуванні в кардіологічному втіленні КУ «Мелітопольська міська лікарня №2», на підтвердження чого надала відповідну довідку. Просила суд на підставі ст.373 ЦПК України надати відстрочку у виконанні судового рішення і зупинити виконавче провадження до її одужання.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення суду задоволено частково.

Відстрочено виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення на строк до 17.06.2016 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_4 в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_4 не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник позивача адвокат Рудченко І.І. підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала - зміні у зв'язку із такими обставинами.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що остання з 29 січня 2016 року проходить курс стаціонарного лікування в міській лікарні з приводу гіпертонічної хвороби другого ступеня, високий фактор ризику, що є підставою для відстрочки виконання судового рішення на чотири місяці - до 17 червня 2016 року.

Проте в повній мірі з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

За змістом статті 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

У частині першій статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в статті 373 ЦПК України.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Під час розгляду заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК України її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Наведений у ст. 373 ЦПК України перелік виняткових обставин, що можуть враховуватися судом під час розгляду питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Стаття 373 ЦПК України не пов'язує суд зі згодою сторони на вжиття передбачених законом заходів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст.10, 60, 373 ЦПК України саме заявник зобов'язаний довести зазначений локальний предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.

У ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте у порушення вказаних норм права у заяві про відстрочку виконання судового рішення заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових обставин, заявником не надано доказів на підтвердження доводів, які б надавали підстави для відстрочки виконання рішення суду на такий значний період часу відповідно до ст. 373 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1, як літня людина страждає низкою хронічних захворювань, з приводу яких періодично проходить курс лікування в умовах денного стаціонару, останній із яких з 29 січня по 11 лютого 2016 року.

Допустимих доказів на підтвердження наявності особливих або виняткових обставин, які б унеможливлювали виконання судового рішення, ухваленого ще у листопаді 2014 року, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зважаючи на те, що станом на час розгляду апеляційної скарги відповідачем не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових обставин, матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів, які б надавали підстави для відстрочки виконання рішення суду на такий значний період часу відповідно до ст. 373 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 312 п. 2 ЦПК України змінити оскаржувану ухвалу і обмежити відстрочку виконання судового рішення датою розгляду апеляційної скарги - 21 квітня 2016 року.

Керуючись ст.ст.307,312 п.3 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року по цій справі змінити, відстрочивши виконання судового рішення до 21квітня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: