Справа № 464/6886/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/6633/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ЛМЦЗ - Бориса А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського центру зайнятості на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення суми.

Вказану ухвалу оскаржив Львівський міський центр зайнятості.

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначають, що спір виник щодо правомірності набуття права власності ОСОБА_3 на виплачену Львівським міським центром зайнятості допомогу по безробіттю в сумі 665,63 грн. та стягнення цієї суми з нього, як з недобросовісного набувача, тому цей спір має приватноправовий характер, а не публічний, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 122 ЦПК України, ст.ст. 3, 17, 18 КАС України та п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 1.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» та відмовляючи у відкриті провадження у справі, виходив того, що переданий позивачем на розгляд суду в порядку цивільного судочинства спір є публічно-правовим спором, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тому суд не вбачав підстав для відкриття провадження у справі в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, Львівський міський центр зайнятості звернувся в Сихівський районний суд м.Львова в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 665,63 грн. допомоги по безробіттю, що, на думку позивача, отримані з порушенням вимог закону щодо отримання такої, внаслідок перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості як безробітного та одночасно укладення договору про виконання робіт (послуг) з іншою особою та отримання доходу.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої цієї статті свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала б право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У даній справі позов заявлено про стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідача і, на думку позивача, були набуті ним безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Зважаючи на вказане висновки суду про те, що спір є публічно-правовим спором, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є помилковими, а відповідно оскаржувана ухвала такою, що обставинам, які мають значення та вимогам закону не відповідає.

Вказане, також, вбачається і з правових позицій Верховного Суду України у постановах, що прийняті в порядку п.2 ч.1 ст. 355 ЦПК України та п.3 ч.1 ст. 237 КАС України, що є обов'язковими до застосування, а саме, зокрема, серед інших у справах №6-495цс16 від 30.03.2016 року та №21-2209а15 від 22.09.2015 року.

Тому, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити.

Ухвалу ж суду, як таку, що вимогам закону та обставинам, що мають значення не відповідає слід скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі. Під час такого суду слід із суворим дотриманням, зокрема, і згаданих норм процесуального закону, вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості - задовольнити.

УхвалуСихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.О. Шеремета