АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/956/13-ц Головуючий у 1 інстанції Маринченко М.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8421/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року про часткове задоволення скарги ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанов головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Романенко Ю.С. про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.03.2016 ВП №39547054, якою стягнуто з ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 127 858,29 грн.; в іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2013 державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №39547054 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/1361/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.07.2008, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Ерсте Банк» за кредитним договором від 11.09.2008 у розмірі 1 28 582,96 грн, шляхом проведення прилюдних торгів.

У зв'язку з невиконанням у добровільному порядку рішення суду, 27.11.2013 державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно божника ОСОБА_3 та заборону здійснювати відчуження майна боржника. В подальшому 28.04.2014 ОСОБА_3 було направлено вимогу про допуск 22.05.2014 державного виконавця до квартири для накладення арешту та опису майна з метою подальшої його реалізації, 22.05.2016 складно Акт про те, що двері квартири ніхто не відчиняв.

Судом також установлено, що 15 січня 2016 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві зареєстровано заяву ПАТ «Фідобанк» (правонаступник стягувача) про закінчення виконавчого провадження та відмову від примусового виконання рішення суду у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 у добровільному порядку виконав рішення суду, сплативши кошти на рахунок стягувача. У зв'язку з цим 10.03.2016 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з ОСОБА_7 виконавчого збору у розмірі 127 858,29 грн у зв'язку з невиконанням рішення суду самостійно у строк до 02.09.2013.

Виходячи з того, що боржником у добровільному порядку виконано рішення суду, при цьому державним виконавцем не вчинялися передбачені законодавством заходи примусового виконання рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню, а законних підстав для задоволення інших вимог скарги немає.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду державний виконавець підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Інші сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас 179-181), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

ОСОБА_3 виконав рішення суду без вчинення державним виконавцем будь-яких примусових дій, повністю сплативши заборгованість на рахунок стягувача, внаслідок чого стягувач відмовився від подальшого примусового виконання рішення суду та просив закінчити виконавче провадження.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору від 10.03.2016 винесена державним виконавцем з порушенням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», адже у разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в іншому розмірі , ніж визначено в оскаржуваній постанові.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваній ухвалі, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи.Передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 309 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві, відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна