Справа № 2-735/12
Провадження № 2/752/2339/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.04.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та відділу міграційної служби у Голосіївському районі м. Києва Головного управління міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2011 року ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися у суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обгрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що відповідно до договору дарування, посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою 31 жовтня 2009 року, 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2, 2000 року народження, ім"я та прізвище якої змінено на ОСОБА_2 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2011 року. Власником іншої 1/2 частини вказаного житлового будику є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. 20 березня 2009 року.

Відповідач зареєстрована у вказаному будинку, проте фактично там не проживає з червня 2005 року та її особисті речі за вказаною адресою відсутні.

За таких підстав, позивач просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та зобов"язати відділ міграційної служби у Голосіївському районі м. Києва Головного управління міграційної служби в м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У листопаді 2011 року представник позивачів подав до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку. (а.с. 46)

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши, що ОСОБА_3 є спадкоємицею за законом першої черги ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 січня 2003 року. Від спадщини вона не відмовлялася, фактично їїприйняла, а тому фактично є власником зазначеного житлового будинку. Зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2008 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання останньої такою, що втратила правок ористування житловим приміщенням спірному будинку. Під час судового розгляду встановлено, що причини непроживання ОСОБА_3 у вказаному будинку є поважними, спричинене постійнии конфліктами з попередньою дружиною ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Відповідач - відділ міграційної служби у Голосіївському районі м. Києва Головного управління міграційної служби в м. Києві в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав клопотання про судовий розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих № 1766 від 27 листопада 1956 р. земельна ділянка, загальною площею 1181 кв.метрів, за адресою: АДРЕСА_1) була виділена ОСОБА_7, після смерті якого будинок за вказаною адресою успадкували його діти - ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Зазначений будинок знаходився в аварійному стані, тому ОСОБА_8 в 1960 р. побудував на вказаній ділянці будинок АДРЕСА_1 та переїхав в нього проживати разом зі своєю дружиною ОСОБА_10. Даний будинок був зданий в екслуатацію після його смерті. В ньому проживала до 1994 р. дружина останнього, яка після своєї смерті залишила заповіт на ОСОБА_11. В аварійному будинку проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_9

13 червня 1965 р. ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_6

19 березня 1965 р. за дорученням техніко-експертної ради виконкому Київської міської ради був виготовлений висновок про повний фізичний і моральний знос будинку АДРЕСА_1. Оскільки будинок підлягав зносу за згодою виконкому ОСОБА_5 був поставлений в чергу для придбання фінського будинку. Подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 викупили зазначений фінський будинок 06.03.1967 р., після чого старий будинок був знесений і на його місці побудований дерев"яний, який пізніше вони обклали цеглою.

У 1967 р. ОСОБА_9 добудувала кімнату і кухню з коридором, тобто квартиру № 2, де почала проживати. В 1975 р. ОСОБА_9 вийшла заміж за ОСОБА_13, у зв"язку з чим змінила прізвище на "ОСОБА_9". Під час шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_14. В 1979 році в добудованих ОСОБА_9 приміщеннях виникла пожежа, внаслідок якої вони стали непридатними для проживання. Залишки своєї добудови ОСОБА_9 розібрала і переїхала в надану їй квартиру, де і проживала до смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час в квартирі проживає її донька ОСОБА_14 Рішенням № 59137 виконкому Московської райради від 31 січня 1980 року ОСОБА_9 разом з її донькою була надана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2.

20 червня 1987 року було укладено шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_14, у зв"язку з чим остання змінила прізвище на ОСОБА_14. 16 червня 1992 року шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 було розірвано. 29 травня 1993 року було укладено шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_14, у зв"язку з чм дружина змінила прізвище на "ОСОБА_14". 19 лютого 2002 року було розірвано шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_14. 17 липня 2003 року було укладено шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_14, у зв"язку з чим дружина змінила прізвище на ОСОБА_14.

Брат ОСОБА_5 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Спадкоємців він не мав.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкоємців вона також не мала.

Протягом всього часу з моменту смерті ОСОБА_7 його син - ОСОБА_5 проживав в будинку АДРЕСА_1. Він одружувався кілька разів, втім своїх дітей не мав. З ОСОБА_6 розлучився 06 грудня 1990 року.

08 січня 1991 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_22, проте сімейне життя не склалося і тому 03 січня 2002 року їх шлюб було розірвано.

03 січня 2003 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Його єдиною спадкоємицею є ОСОБА_3

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 9 вересня 2006 року задоволено заяву ОСОБА_6 Постановлено встановити факт самовільного будівництва будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2007 року, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 24 жовтня 2007 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання реєстрації шлюбу недійсною.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2008 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання останньої такою,що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на будинок.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 13 червня 1965 року по 06 грудня 1990 року.

ОСОБА_6 в 1965 році після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 поселилась та була прописана у будинку АДРЕСА_1, який її чоловік ОСОБА_5 успадкував після смерті батька в 1955 році.

03 січня 2003 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20 березня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В., ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, що складаються з житлового будинку (позначеного літерою "А"), сараю (позначеного літерою "З"), сараю з погребом (позначеного літеро "И"), вбиральні (позначеної літерою "К"), спорудження (позначених № 1-5". (а.с. 7)

31 жовтня 2009 року Другою київською державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування частини житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2, 2000 року народження, 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 9)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2011 р. присвоєно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прізвище "ОСОБА_2", ім"я змінено з "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2", зазначено не вказувати по-батькові. (а.с. 18)

Згідно довідки № 669 від 13.07.2011 р. ТОВ "Житловик-плюс" в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_23 з 06.08.2010 р. та ОСОБА_3 з 30 січня 2003 року. (а.с. 6)

Відповідач вселилася в житловий будинок АДРЕСА_1 зі згоди ОСОБА_5 колишнього власника житлового будинку, як дружина.

Після смерті ОСОБА_5 відповідач є єдиною його спадкоємицею.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року залишена без розгляду позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод користування спадковим майном та витребування спадкового майна з чужого володіння, визнання договору купівлі-продажу та договору дарування частини житлового будинку недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. (а.с. 1 т. 2)

З огляду на зазначене, відповідач набула права користування спірною житловою площею зі згоди попереднього власника житлового будинку ОСОБА_5

Звертаючись у суд з даним позовом, позивачі, як на правову підставу, посилаються на ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386 та 391 ЦК України, і просять усунути їм, як власникам, перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом скасування реєстрації відповідача за вказаною адресою.

Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що саме власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в межах іншого провадження зверталася до Голосіївського районного суду м. Києва за захистом свого права користування житлом з позовом до ОСОБА_6

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Згідно з положеннями ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку лише внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (стаття 72).

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави (ст. 71 або ст. 107 ЖК).

Статтею 71 ЖК Української РСР передбачені строки збереження за особами житлового приміщення при їх тимчасовій відсутності.

Водночас, положеннями статті 107 ЖК Української РСР закріплено норму, за якою особа втрачає право користування житловим приміщенням у разі вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном (квартирою) шляхом зняття з реєстраційного обліку, позивачі не заявляли позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та не посилався на жодну з вказаних вище підстав, вказуючи лише на ту обставину, що реєстрація місця проживання відповідача у спірному будинку є перешкодою для реалізації ними свого права власності на це житло.

Крім того, позивачами в порушення встановленого статтею 60 ЦПК України обов'язку довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що факт реєстрації відповідача у належному їм житловому будинку створює перешкоди у реалізації їх права власності.

Наведене свідчить про те, що законні підстави для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, відсутні.

За відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням або про її виселення, відсутні правові підстави для задоволення даного позову про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 346, 383, 386 та 391 України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212, 213, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та відділу міграційної служби у Голосіївському районі м. Києва Головного управління міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: