АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зняття автомобіля з реєстрації та перереєструвння автомобіля,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: автомобіля марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008. Просила витребувати у відповідача в примусовому порядку зазначений автомобіль та передати позивачу, зняти автомобіль з обліку в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008, перереєструвати зазначений автомобіль на ім'я позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2016 позов задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_3 у примусовому порядку автомобіль марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008 та передано ОСОБА_1 Знято з обліку зазначений автомобіль, зареєстрований на ОСОБА_3, 18.04.2008 в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.

Справа № 761/14358/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5562/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з неповним і неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що на час розгляду справи між позивачем та відповідачем спір про право власності на придбаний у шлюбі автомобіль відсутній, а обраний позивачем спосіб захисту прав за фактичних обставин справи є неналежним. Зазначив, що позивачем не було надано доказів того, що відповідач незаконно без відповідної правової підстави заволодів її майном та доказів того, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції майно дійсно знаходиться у відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції посилався лише на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2014 у справі № 2608/757/12 (провадження № 2/759/1606/14), яке набрало законної сили та на даний час відповідачем не виконано - не передано автомобіль марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 у власність ОСОБА_1, чим вчинив дії по перешкоджанню доступу позивачки до спірного автомобіля. Відмовляючи у частині задоволенні позовних вимог суд першої інстанції взагалі не навів будь яких правових підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2014 у справі № 2608/757/12 (провадження № 2/759/1606/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про поділ спільно нажитого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено основний позов та з іншим майном передано у власність ОСОБА_1, автомобіль марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008, вартістю 142 943,40 грн., зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 різницю вартості майна в сумі розміром 15 185 грн. 70 коп. В решті зустрічного позову відмовлено. (а. с. 5-7). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.11.2014 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2014 залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилено (а. с. 8-13). Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015 рішення Святошинського районного суду від 18.08.2014 та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25.11.2014 залишені без змін (а. с. 14-17). Відповідач незаконно користується вищевказаним автомобілем, відмовляється в добровільному порядку відповідно до судових рішень визнавати за позивачем права власності на вказаний автомобіль, зняти його з державної реєстрації та повернути власнику, тому позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст..387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду. справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст..387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.З ст.. 397 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2014 передано у власність ОСОБА_1, автомобіль марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008, яке набрало законної сили.

Таким чином, позивач на законних підставах отримала у право власності спірний автомобіль.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач неодноразово зверталась до відповідача про повернення їй зазначеного автомобіля в добровільному порядку відповідно до рішення суду, але останній продовжує незаконно користуватися автомобілем, чим перешкоджає здійснювати права власника на це майно. ОСОБА_1 зверталась до третьої особи - УДАІ ГУ МВС України в м. Києві з вимогою здійснення перереєстрації автомобіля на позивача, однак останній було відмовлено, у зв'язку з відсутністю автомобіля та документів на нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо витребування у ОСОБА_3 у примусовому порядку автомобіль марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008 та передання ОСОБА_1 з усіма необхідними документами на нього підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач на законній правовій підставі володіє вказаним автомобілем є необґрунтованими, оскільки не підтвердженні жодними доказами по справі, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Що стосується інших позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зняття автомобіля з реєстрації та перереєструвння автомобіля, колегія суддів вважає наступне.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зняття з обліку спірного автомобіля, зареєстрованого на ОСОБА_3, 18.04.2008 в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві, враховуючи наступне.

Реєстраційні операції з транспортними засобами в Україні здійснюються підрозділами Державтоінспекції у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 №1388.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Пунктом 8 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Таким чином, реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться відповідними працівниками Державтоінспекції за заявою власника.

За наведених обставин, правових підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог на теперішній час не існує.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-318 ЦК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зняття автомобіля з реєстрації, перереєструвння автомобіля задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_3 (адреса реєстрації АДРЕСА_1, адреса проживання: 03148, АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Шевченківським РУГУ МВС України в м. Київ, 17.12.1996) у примусовому порядку автомобіль марки «Toyota Corolla» 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.04.2008 з усіма документами на нього та передати ОСОБА_1 (03148, АДРЕСА_3, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Ленінградським РУГУ МВС України у м. Києві, 19.07.2001).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 429 (одна тисяча чотириста двадцять дев'ять) гривень 45 (сорок п'ять) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк