Єдиний унікальний номер 234/4530/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1639/2016
Категорія: 50 Головуючий в 1 інстанції: Клімов В.В.
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:Груіцької Л.О.,

суддів:Осипчук О.В.,Соломахи Л.І.,

секретар Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання батька,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до свого сина ОСОБА_5 про стягнення аліментів у розмірі 800 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що він є людиною похилого віку, отримує пенсію у розмірі 1516 грн.29 коп., часто хворіє, за останні п'ять років мав дві операції:з приводу пупкової грижі та операції на оці. Необхідна операція й на другому оці. У зв'язку з відсутністю коштів, він не має можливості зробити чергову операцію. Крім того з відповідачем у нього склалися неприязні стосунки з приводу користування квартирою АДРЕСА_1 де він зареєстрований. Відповідач тривалий час не пускає його у квартиру де він зареєстрований та постійно мешкає, хоча за рішенням суду з його пенсії стягується заборгованість по комунальним послугам,які отримує відповідач, у результаті чого пенсію він не отримує у повному обсязі. Добровільно матеріальну допомогу відповідач надавати не хоче.

Рішенням Краматорського суду Донецької області від 14 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання батька у позові відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_4та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме при розгляді справи, суд першої інстанції не встановив підстав для звільнення сина від обов'язку, відповідно до ст.204 СК України, а саме ухилення від виконання обов'язків по утриманню батька. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили суд рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, і це не оскарджується сторонами, що позивач ОСОБА_4 є батьком відповідача ОСОБА_5 (а.с.8);

Згідно довідки УПФУ у м. Краматорську Донецької області від 17.03.2016 року, позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Краматорську Донецької області та отримує пенсію за віком у розмірі 1516 грн.29 коп. (а.с. 9);

Згідно розрахунків по виконавчих листах станом на 02.12.2015 року позивач мав заборгованість по сплаті комунальних послуг за рішенням суду .(а.с. 11-14);

Відповідно до листа-відповіді КМУ «Стоматологічна поліклініка №2» №01-02/179 від 04.07.2016 року позивач на диспансерному обліку з приводу стоматологічних захворювань не перебуває; має діагноз: Повна вторинна адентія верхньої щелепи Шредер І, часткова вторинна адентія нижньої щелепи; дефект зубного ряду ІV клас II підклас по Кеннеді. Втрата жувальної ефективності по Агапову 100 відсотків. Потребує лікування в стоматологічній поліклініці за місцем реєстрації або в інших лікувальних установах стоматологічного профілю. (а.с.61);

Відповідно до листа-відповіді Комунального закладу «Ценр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Краматорська» №01-10/663 від 11.07.2016 року позивач 04.07.2016 р. був оглянутий лікарем-окулістом КЗ «ЦПМСД № 2 м. Краматорська», діагноз: Незріла катаракта СЮ, Артіфакія;

08.05.07.2016 р. - лікарем-неврологом КЗ «ЦПМСД № 2 м. Краматорська» було призначено амбулаторне лікування, діагноз: Церебральний атеросклероз І ст. з легкою вестибулопатією, поширений остеохондроз шийно-грудного відділу хребта; 11.07.2016 р. - лікарем терапевтом дільничним призначено амбулаторне лікування, діагноз: остеоартроз колінних суглобів.(а.с.62);

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач отримує пенсію у розмірі 1516,29 гривень на місяць, який перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. N 928-VIII.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 17 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок дітей утримувати батьків які є працездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків, суд повинен враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що і передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги;відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо.Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно врахував ту обставину, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватись необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави у достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку він отримує в сумі 1516,29 коп., перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. N 928-VIII, який в розрахунку на місяць склав: з 01.01.2016р. - 1074 грн., з 01.05.2016р. - 1130 грн., з 01.12.2016р. - 1208 грн.

На момент звернення до суду з позовною заявою ( 19 березня 2016 року) прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» складав 1074 грн.

Апеляційний суд вважає не обґрунтованим довід апеляційної скарги про те,що суд першої інстанції не встановив підстав для звільнення сина від обов'язку, відповідно до ст.204 СК України, а саме ухилення від виконання обов'язків по утриманню батька, оскільки одну з підстав для відмови у позові, суд першої інстанції визнав матеріальний стан позивача, який перевищує прожитковий мінімум, установлений законом, оскільки потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка і є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обовязку надання матеріальної допомоги, оскільки позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги. Розмір пенсії, яку отримує позивач відповідав і відповідає прожитковому мінімуму, який встановлено державою на 2016 рік і позивачем не доведено, що цієї суми йому не достатньо для проживання.

Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Посилання представника позивача на хворобливий стан позивача, а саме на надані позивачем довідки про стан здоров'я позивача/ а.с.61,62 /, видані КМУ «Стоматологічна поліклініка №2» від 4 липня 2016 року та КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Краматорська» від 11 липня 2016 року ,що потребує значних затрат на ліки та операцію, не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом, оскільки позовні вимоги були заявлені в межах статей 202 та 205 СК України щодо стягнення аліментів на утримання, а вимоги щодо стягнення витрат, пов'язаних з тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю відповідно до статті 203 СК України позивачем не заявлялися та суду не доводилися.

Не приймається до уваги апеляційним судом доводи апеляційної скарги позивача у частині того, що за рішенням суду з нього стягується заборгованість по комунальним послугам, які були накопичені не тільки позивачем, але і відповідачем, у зв'язку з чим його пенсія щомісяця зменшується, оскільки цей факт є підставою для подання регресного позову до відповідача ,і ці правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Другою підставою для відмови у позові, суд першої інстанції визнав той факт що у позивача ще є другий син й позов до нього позивачем не заявлено. Апеляційний суд вважає, що ця підстава для відмови у позові є незаконною, оскільки відповідно до абзацу 2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що згідно з ч. 2 ст. 205 СК України можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків, необхідно враховувати при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків та додаткових витрат.

Таким чином, наявність можливості отримання матеріальної допомоги від інших дітей враховується лише при визначенні розміру стягнень і не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Втім ця помилка не вплинула на загально-правову оцінку судом обставин справи і не впливає на висновок суду про необгрунтованність заявленого позову.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, надав їм належну оцінку, в рішенні суду повно відображені обставини справи, що мають суттєве значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, тому відповідно до статті 88 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами не провадиться.

Керуючись ст.ст.303,307-308,314,315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: О.В.Осипчук

Л.І.Соломаха