Категорія Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Медяного В.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника заявника, апелянта публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Ковальчука Є.М., відпо-відачки ОСОБА_3, її представника, адвоката Вовк Е.П., розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Комерційний банк

«Надра» до ОСОБА_3 про стягнен-

ня заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника апелянта, позивача публічного акціонер-ного товариства «Комерційний банк «Надра» Ковальчука Євгена Миколайови-ча на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2016 року про відмову у поновленні строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «На-дра» ( далі - ПАТ «КБ «Надра») задоволений, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 1680856,03 гривень заборгованості по кредитному договору від 14 травня 2007 року № 14/05/2007/840-КВ/20 станом на 15 липня 2014 року, в тому числі: заборгованість по кредиту в сумі 1022087,10 гривень, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 581125,27 гривень, заборгованість по пені в сумі 77643,66 грив-ні, у рахунок компенсації витрат зі сплати судового збору - 3654,00 гривні ( т. 3, а. с. 178-180 ). Дане судове рішення набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року ( т. 3, а. с. 223-225 ).

07 квітня 2015 року представник банку Ковальчук Є.М. звернувся в суд із заявою, де виклав клопотання про видачу виконавчих листів з виконання судо-вого рішення, і на цій заяві вчинив власноручний напис про їх отримання 24 травня 2016 року, тобто через рік після подання суду заяви ( т. 3, а. с. 229 ). 01 червня 2016 року цей же представник банку подав суду заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання. У цьому письмово викладеному клопотанні представник Ковальчук Є.М. зазна-чив, що у заяві про видачу виконавчих листів він вказував адресу для надіслан-ня документів, але оскільки суд виконавчі листи поштою не направив, то 24 травня 2016 року він їх отримав на руки. Враховуючи, що строк пред'явлення виконавчих листів до виконання визначений законом в один рік, то, на думку заявника, цей процесуальний строк пропущений у даному випадку не з вини стягувача. Посилаючись на норми статей 23, 24 Закону України «Про виконавче провадження», статтю 371 ЦПК України, заявник просив суд поновити строк для пред'явлення виконавчих листів у цій цивільній справі до виконання ( т. 3, а. с. 230 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2016 року у задоволенні заяви представника ПАБ «КБ «Надра» про поновлення стро-ку для пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих цим судом у справі № 127/10074/14-ц, відмовлено повністю ( т. 4, а. с. 16-17 ).

Не погоджуючись з постановленою 01 липня 2016 року судом першої ін-станції ухвалою, представник ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Стрюкової І.О. - Ковальчук Є.М. оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу ска-сувати, постановити нову ухвалу про задоволення його заяви ( т.4, а.с.18-23 ). Апелянт вважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає дійсним обстави-нам справи і вимогам закону, постановленою з порушенням норм процесуаль-ного права.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представника стягувача, боржниці, її адво-ката, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішення Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 22 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року. Із заяви представника банку, зареєстрованої у місцевому суді 07 квітня 2015 року, вба-чається, що він отримав, зокрема, виконавчий лист 24 травня 2016 року ( т. 3, а. с. 229 ). У заяві про видачу виконавчих документів не зазначено прохання про направлення їх на адресу банку поштою. Суд першої інстанції критично оцінив подану представником банку копію повторної заяви ( т. 4, а. с. 9 ) про видачу виконавчих документів від 07 серпня 2015 року, оскільки вона не містить всіх необхідних передбачених інструктивними документами з діловодства реквізи-тів, а головне - вона відсутня в матеріалах справи, де безперечно містилася б у випадку її дійсного надходження в суд.

Суд підкреслив, що пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про ви-конавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документа до вико-нання визначений в один рік. Тобто в даному випадку строк пред'явлення ви-конавчих листів до виконання з огляду на дату набрання судовим рішенням за-конної сили, закінчився 27 лютого 2016 року. Суд першої інстанції наголосив, що Європейський суд з прав людини у пункті 1 статті 32 Конвенції висловив правову позицію з питань, аналогічних даному, про те, що закінчення визначе-ного законодавством строку, протягом якого особи мали право на вчинення певних процесуальних дій, повинно забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню гарантованих прав учасників судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви предстаника ПАТ «КБ «Надра» Ковальчу-ка Є.М. про поновлення строку для пред'явлення виконавчих документів до ви-конання, суд першої інстанції зазначив, що заявнику з моменту набрання судо-вим рішенням законної сили, на виконання якого він отримав виконавчий лист, було відомо про можливість реалізації своїх процесуальних прав з реального виконання рішення суду, проте протягом доволі тривалого часу, а саме з 07 квітня 2015 року по 27 лютого 2016 року він не вчинив жодних необхідних для цього дій. Посилання заявника на невиконання працівниками суду свого обов'-язку з направлення виконавчих документів стягувачеві поштою є безпідстав-ним, оскільки відповідного клопотання у заяві до суду не було, як не було і будь-яких об'єктивних перешкод для вчинення певних дій у встановлений про-цесуальний строк.

З мотивами оскаржуваної ухвали суду від 01 липня 2016 року слід погоди-тися, вони є об'єктивними, справедливими, узгоджуються з нормами матеріаль-ного права, що регулюють питання, яке має місце у даній справі.

Оскаржуючи ухвалу суду, апелянт підкреслює, що поважними причинами пропуску процесуального строку, встановленого законом для пред'явлення ви-конавчих документів до виконання, можуть бути визнані лише ті причини, які виникли внаслідок обставин, об'єктивно незалежних від волі зацікавленої осо-би, які безпосередньо унеможливлювали або складнювали можливість вчинен-ня процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Такими причинами, за твердженням апелянта, було невиконання працівни-ками суду приписів Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах в час-тині обов'язку надіслання стягувачеві виконавчих листів поштою ( п. 29.34 ). Судом, на думку апелянта, не було забезпечено належного виконання рішення суду, що набрало законної сили і є обов'язковим для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових, службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Суд не обгрунтував власні висновки про неповажність причин пропу-ску стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати вмотивованими, достатніми, такими, що тягнуть скасування законної судової ухвали. Скарга в основній сво-їй суті містить цитування норм Конституції України, Закону України «Про ви-конавче провадження», ЦПК України, витяги з практики Європейського суду з прав людини, постанов Пленумів Верховного Суду України «Про судове рі-шення у цивільній справі», «Про застосування норм цивільного процесуально-го законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», Конвенції про за-хист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначаючи про ненаведення судом в оскаржуваній ухвалі доказів неповаж-ності причин пропуску заявником процесуального строку для пред'явлення ви-конавчих документів до виконання, апелянт, разом з тим, не довів наявності по-важних для цього причин, що є його прямим обов'язком. Фактично, йдеться про ненаправлення стягувачеві працівниками суду виконавчих листів поштою.

З цього приводу слід мати на увазі, що строк виконання судового рішення від 22 грудня 2014 року закінчився 27 лютого 2016 року. Заяву про видачу ви-конавчих документів представник стягувача подав суду 07 квітня 2015 року, а з'явився в суд для їх отримання лише у травні 2016 року.

Обов'язок по зверненню судових рішень до виконання статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» покладений на стягувача, який повинен ініціювати примусове виконання судового рішення, в установлені строки вчи-нити певні процесуальні дії. Дійсно, виконавчі листи можуть направлятися стя-гувачеві поштою, якщо останній про це заявить. У даному випадку, представ-ник стягувача просив видати йому виконавчий документ і отримав його в суді тоді, коли на свій розсуд з'явився за ним. Доказів поважності причин несвоє-часного розпорядження своїми процесуальними правами представник стягувача не представив, в апеляційній скарзі їх не наводить.

Враховуючи норми статті 10 ЦПК України щодо здійснення цивільного су-дочинства на засадах змагальності сторін, рівності прав осіб, які беруть участь у справі, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх пе-реконливості, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задо-волення апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін; скасу-вати ухвалу і постановити нову ухвалу; змінити ухвалу; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для про-довження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом першим частини першої статті 312 ЦПК України встановлено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Ко-мерційний банк «Надра» Ковальчука Євгена Миколайовича відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2016 року про відмову у поновленні строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня і касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подаль-шому провадженню у справі.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: