Справа №442/3680/16-ц
Провадження №2/442/1377/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

15 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

при секретарі Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, участю третіх осіб - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ГУ МВС України Львівської області в особі Дрогобицького міського відділу ДМС України у Львівській області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини закордон без згоди батька, отримання відповідних дозволів (віз) в консульській (дипломатичній) установі та виготовлення паспорта для виїзду закордон -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до відповідача, третіх осіб в якому просила надати їй дозвіл без згоди батька ОСОБА_2 , оформити документи для тимчасового виїзду за кордон, у тому числі візи та паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, 3 червня 2005року народження , за межі України - до Туреччини та країн Шенгенської зони: Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії , Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща, а також на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополя та виїзд у вказані країни, в період з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року включно.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Про місце перебування відповідача їй не відомо, а тому просить суд позов задовольнити.

В судове засідання позивач та її представник в судове засідання не зявились, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали, проти заочного рішення не заперечили.

Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи,про що свідчить також оголошення в пресі. А тому, у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності та на підставі наявних у справі матеріалів і доказів, постановити заочне рішення, проти чого не заперечили представник позивачки та третьої особи.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судове засідання не з»явилася, подала суду заяву про розгяд справи за її відсутності, щодо задоволення позовних вимоги поклалась на думку суду, просила врахувати інтереси дитини,проти заочного розгляду справи не заперечила.

Представник третьої особи - ГУ МВС України Львівської області в особі Дрогобицького міського відділу ДМС України у Львівській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши та дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 04.08.2011 року шлюб між ними розірвано, що стверджується рішенням Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим, яке набрало законної сили (а/с 6).

Відповідно до копії свідоцтва про народження № 0153105, виданого відділом РАЦС управління юстиції м. Теміртау, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с. 4,5).

Також судом встановлено, що у позивачки є можливість вивозити дитину за кордон на відпочинок, оздоровлення до країн-учасниць Шенгенської угоди, Туреччини, Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії, Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща, а також на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополя, а також, з метою розширення її кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов, але для цього необхідно оформити проїзні документи дитині та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон.

Більше того, такий дозвіл позивачці на виїзд дітей за кордон вже надавався позивачем у 2014 році (а/с 14).

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231(із змінами).

Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відтак є підстави для надання дозволу на виїзд за кордон та виготовлення проїзних документів дітям, враховуючи їх вік, якого вони досягли на час розгляду справи судом.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

З наведених нормативно-правових актів випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері, особливо до держав - членів Європейського Союзу.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дітей за межі України для тимчасового виїзду та перебування в Туреччині та інших країнах-учасниць Шенгенської угоди: Румунії, Греції, Іспанії, Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща, а також на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополя не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон дитини буде відповідати її інтересам та буде доцільним з точки зору їх виховання та розвитку, враховуючи вік. Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері, чи уповноваженої особи. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2, оформити документи для тимчасового виїзду за кордон, у тому числі візи та паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, з червня ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України - до Туреччини та країн Шенгенської зони: Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії , Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща , а також на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополя , в період з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року включно.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за кордон до Туреччини та країн ІІІенгенської зони: Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії, Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща та інших країн, також на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополя в період з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року включно без дозволу ( згоди ) батька ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нагірна О.Б.