Єдиний унікальний номер 243/2263/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1549/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Біляєвої О.М., Космачевської Т.В.

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування шкоди (збитків), завданої бездіяльністю державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування шкоди (збитків), завданої бездіяльністю державного виконавця відмовлено повністю.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права; висновки суду суперечать матеріалам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та довідкою про доставку електронного листа (а.с. 52, 54).

В судове засідання апеляційного суду представник Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

В судове засідання апеляційного суду представник Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області з 16.05.2014 року знаходяться на виконанні виконавчі документи про стягнення зі ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в розмірі 5000 грн., 3% річних в розмірі 367,40 грн. та витрат по сплаті судового збору 229,40 грн. У звязку з тим, що державний виконавець не виконував рішення суду в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою на незаконну бездіяльність державного виконавця при виконанні виконавчих листів по справі. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01.09.2015 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції ОСОБА_3 по невиконанню виконавчого провадження № 43317753 за виконавчими листами від 19.02.2014 року за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки № 253/9058/13-ц про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості 5000 грн., 3% річних 367,40 грн. та витрат по сплаті судового збору 229,40 грн. за період з часу закінчення строку до добровільного виконання до початку АТО на території м. Горлівка Донецької області.

Частиною 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами) передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати від за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

На Дружківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області покладено функції відділів державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області по прийняттю рішень щодо примусового виконання виконавчих документів, боржники або їх майно, за якими перебувають на тимчасово непідконтрольній українській владі території та проводити інші дії, передбачені законодавством України.

Перевіркою в Єдиному Державному Реєстрі Виконавчих Проваджень встановлено, що станом на 27.04.2016 року виконавче провадження по справі № 253/9058/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 5000 грн., 3% річних - 367,40 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн. зареєстрованим не значиться і на виконанні в відділі не перебуває.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що діючим законодавством України передбачена можливість для позивача відновити втрачене судове провадження (ст. ст. 402-409 ЦПК України), отримати дублікат виконавчого листа, замість втраченого оригіналу (ст. 370 ЦПК України), поновити пропущений строк для предявлення виконавчого документа до виконання (ст. 371 ЦПК України) та предявити виконавчий документ до виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення ст. ст 1173, 1174 ЦК України не можуть бути застосовані раніше, ніж позивач вичерпає всі можливі заходи, що передбачені законодавством України, для захисту своїх прав та законних інтересів. Тільки у випадку неспроможності захистити та відновити права і охоронювані законом інтереси громадянина, у такого громадянина виникає право вимоги до держави.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до Коментаря ст. 11 ЦПК України, диспозитивність можливість субєктів самостійно упорядковувати (регулювати) свої відносини, діяти на власний розсуд. Диспозитивність цивільного процесу визначається диспозитивністю цивільного права, що засвідчує певну автономність субєктів спірного матеріального правовідношення. Суд, який контролює дотримання законодавства під час розгляду справи, при цьому виступає гарантією принципу диспозитивності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ч. 3 ст. 61 ЦПК України, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, ст. 11 та ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 56 Конституції України були застосовані судом першої інстанції неправильно, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді