Справа № 304/355/16-ц
Провадження № 4-с/304/2/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Амаровича В.П.,

при секретарі Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на неправомірні та протиправні дії державних виконавців Метлушенко В.І. та Шеремет О.В. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, визнання незаконними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 07 серпня 2015 року №48395613, постанови про відкриття виконавчого провадження по ВП №48395613 та постанови від 02 вересня 2013 року ВП №36306042, зобовязання державних виконавців привести виконавчі провадження № 48395613 та № 36306042 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

У судове засідання заявник та державні виконавці не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, причину неявки не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Як розяснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвеція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» (рішення від 28 жовтня 1998 року), «Креуз проти Польщі» (рішення від 19 червня 2001 року). У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Оскільки заявник ОСОБА_1 пропустив встановлені Законом України «Про виконавче провадження» процесуальні строки для звернення до суду за захистом своїх прав на стадії виконання судового рішення, а клопотання про поновлення таких строків не заявив, тому суд вважає, що зазначену скаргу слід залишити без розгляду.

При цьому, у заяві ОСОБА_1 ставиться питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, тобто матеріального строку, який не має жодного відношення до даної скарги, яка стосується процедури виконання виконавчого документа та потребує дотримання процесуального строку.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні та протиправні дії державних виконавців Метлушенко В.І. та Шеремет О.В. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, визнання незаконними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 07 серпня 2015 року №48395613, постанови про відкриття виконавчого провадження по ВП №48395613 та постанови від 02 вересня 2013 року ВП № 36306042, зобовязання державних виконавців привести виконавчі провадження № 48395613 та № 36306042 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження» залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2