Номер провадження: 22-ц/785/1177/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В..,

за участю: представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2015 року за позовом ОСОБА_7 до виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 березня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

10 травня 2012 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2015 року первісний позов залишено без розгляду.

У своєму позові ОСОБА_7 посилається на те, що 27 квітня 1992 року помер його батько ОСОБА_8.

11 січня 2005 року помер дідусь по лінії батька ОСОБА_9, а 31 липня 2011 року померла бабуся ОСОБА_10. Після цього відкрилась спадщина у вигляді будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському Одеської області, який належав померлій. Спадкоємцями померлих дідуся та бабусі є їхній син ОСОБА_3 та він внук ОСОБА_7 - позивач по справі, який, користуючись своїм правом передбаченим ст. 1266 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на ту частку спадково майна, яка б належала його батьку, якщо він був живим на момент смерті бабусі.

Між спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник спір щодо спадкового майна, добровільно нотаріальним шляхом сторони не можуть дійти згоди, у звязку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засідання заперечував проти задоволення позовної заяви, мотивуючи це тим, що ОСОБА_7 за життя спадкодавців не надавав їм ніякої допомоги, у звязку з чим він вважає, що позивач не має права на спадщину.

Представник відповідача виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку №1а по пров.Піонерському у м.Б.-Дністровському Одеської області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до апеляційного суду не зявився позивач ОСОБА_7, однак про розгляд справи він належним чином сповіщався неодноразово та завчасно за останньою відомою суду адресою, однак судові повістки було повернуто за закінчення строку на зберігання.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи та доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї представників відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно до вимог закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_7 виходив з положень статті 1266 ЦК України спадкування за правом представлення, проте колегія суду з даним висновком погодитись не може виходячи з нижче наведеного.

Судом встановлені такі обставини у справі.

11 січня 2005 року помер дідусь позивача ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 410784, актовий запис № 24. За життя, померлому належала 1/2 частина житлового будинку № 1-А по провулку Піонерському в м. Білгород-Дністровському Одеської області, на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.09.1992 року, яке видавалось йому та його дружині ОСОБА_10, бабусі позивача.

31 липня 2011 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 274148, актовий запис № 447. Заповіт за життя померла не складала.

Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Позивач ОСОБА_7 є онуком ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкування за правом представлення передбачене статтею 1266 Цивільного кодексу України.

Якщо спадкоємець за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (стаття 1276 Цивільного кодексу України), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Пунктом 20 своєї Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України рекомендував судам вирішувати справи про спадкування за законом на основі правил глави 86 Цивільного кодексу України, а також те, що спадкування за законом здійснюється почергово.

Отже онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на момент відкриття спадщини не має в живих того родича, який був би спадкоємцем за встановленою законом чергою на спадкування. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування: у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, у випадку усунення таких спадкоємців від спадкування, у випадку неприйняття усіма спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви про відмову нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_7 виходив з того, що позивач має право на спадкування відповідно до положень ст.1266 ЦК України, проте не врахував права відповідача ОСОБА_3 як спадкоємця першої черги, який вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

За таких обставин суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_7 має право на спадкування на підставі ст. 1266 ЦК України.

На підставі наведеного колегія вважає, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п. п. 3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити, рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задовленні позову ОСОБА_7 до виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_12

ОСОБА_2