Справа № 523/4110/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 (Відділ ДВС)13.06.2014р. при виконанні рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 був накладений арешт на все нерухоме майно, що належить йому та було накладено заборону на здійснення відчуження нерухомого майна. Позивач зазначає, що на даний час у нього відсутня заборгованість по аліментам. Наявність арешт є перешкодою у здійсненні ним права власності на належне йому нерухоме майно. Посилаючись на зазначені обставини просить зняти арешт накладений державним виконавцем

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився направив заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи у його відсутність.

Відділ ДВС не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи направлявся судовий виклик належним чином.

За письмовою згодою позивача справу розглянуто в заочному прядку на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

На підставі рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2014р. (справа №523/9696/13-ц) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнути аліментів на утримання дочки, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ОСОБА_1 На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист при виконанні якого державним виконавцем Першого відділу ДВС, який згодом було перейменовано у Суворовський відділ ДВС ОМУЮ, постановою від 13.06.2014р. був накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 Виконавчі дії проводилися по виконавчому провадженню № 42329680

З представленого розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Відділу ДВС від 28.01.2016р., убачається, що заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу №523/9696/13-ц, станом на 01.01.2016р., відсутня. Існує переплата у розмірі 2800,00 гривень.

Правовідношення, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІУ, зокрема ч.2 ст. 74 Закону України, якою визначено, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Згідно ч.1 ст.60 Закону №606-ХІУ особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону №606-ХІУ, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 57 Закону № 606-ХІУ, встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч.3, постановами, передбаченими частиною другою статті 57, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Тобто, державний виконавець при вирішенні питання про звернення стягнення на майно повинен дотримуватися принципу співмірності та конкретизації майна на яке накладається арешт.

Формулювання в постанові державного виконавця про накладання арешту на все майно належне ОСОБА_1 без визначення конкретного майна, на яке накладається арешт, є неприпустимим, оскільки таким формулюванням державний виконавець не дотримується принципу співмірності наявного боргу з обсягом майна боржника на яке накладається арешт в межах суми, яка підлягає стягненню.Недопустимість вказаного формулювання у постанові про накладання арешту на майно боржника зазначалась раніше у рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 01.01.2016р.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність заборгованості по аліментам у позивача перед третьою особою, дає підстави дійти висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,58,60,61,64, 212-215 ,224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт з всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, та заборону здійснювати відчуження усього нерухомого майна, накладені постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 13.06.2014р. по виконавчому провадженню № 42329680.

Рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив за заявою відповідача, поданою на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя