АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9804/15-ц Головуючий у 1 інстанції Жук М.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7678/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача КахрамановаР.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Крапівцевої Олени Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково: стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 суму банківського вкладу у розмірі 14 000,00 доларів США; відсотки у розмірі 1 400,00 доларів США; 3 654,00 грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2012 ОСОБА_6 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою №SAMDN8759 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» у сумі 14 000 доларів США під 10% річних строком до 12.07.2013. Відповідно до квитанції №4655 від 12.07.2012 позивачем на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» було внесено кошти у розмірі 14 000 доларів США. Відповідно до умов даного договору, якщо позивач не заявив Банку про повернення своїх коштів, вклад автоматично пролонгується ще на один строк.

Також судом установлено, що 17.06.2015 позивач звернулася до Банку із заявою про розірвання вказаного Договору банківського вкладу, повернення коштів та сплати відсотків. Листом від 06.07.2015 року Банк відмовив позивачу у виплаті вкладу та процентів, посилаючись на складнощі в обслуговуванні вкладів у кримських відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк»

Виходячи з того, що Банком було порушено право позивача на отримання депозитного вкладу та відсотків за його користування, а також що позивач відповідно до вимог договору повідомив відповідача про розірвання договору, та надав докази виконання зобов'язання за договором та його укладення, банком вказана інформація не спростована, - суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольнив їх повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.Зокрема, зазначає, що позивачем у ході розгляду справи не було надано доказів на підтвердження укладення договору банківського вкладу та не надано оригіналів документів на підтвердження внесення коштів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній доводів. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, вірно встановив спірні правовідносини та правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд ( ст.1074 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року (справа № 6-352цс16).

Оскільки встановлено і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що сторони 12.07.2012 уклали договір, на виконання якого ОСОБА_6 внесла на відповідний рахунок, а банк прийняв від неї 14 000,00 доларів США, на підтвердження чого позивачу видано квитанцію №6, яка містить: найменування банку (філію, відділення) - Феодосійська філія Приватбанк; дату здійснення касової операції 12.07.2012, платника ОСОБА_6; призначення платежу до вкладу договору №SAMDN8759; підпис працівника банку (філії, відділення); електронний цифровий підпис АСН60021.

На підтвердження внесення готівки позивачем було надано суду для огляду оригінали документів, копії яких знаходяться у матеріалах справи, а саме: заяву про відкриття рахунку від 12.07.2012 (ас 6); квитанцію про внесення ОСОБА_6 12.07.2012 коштів на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» (ас 7); заяву та докази направлення банку заяви про розірвання договору №SAMDN8759 (ас 8-9).

За таких обставин письмова форма договору банківського вкладу - Договору №SAMDN8759 (Вклад «Стандарт 12 міс.») від 12.07.2012 була додержана сторонами, оскільки внесення грошових коштів підтверджується вищезазначеними документами, в тому числі їх оригіналами, а тому доводи апеляційної скарги стосовно даних обставин не заслуговують на увагу.

Разом з тим відмова банку в поверненні ОСОБА_6 належних їй грошових коштів суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1068 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які представник відповідача посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позову, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Крапівцевої Олени Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна