Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2070/16 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Є.У.№ 336/337/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 19.04.2013 року між Король С А. та ПрАТ «Арсенал страхування» укладено договір добровільного страхування автотранспорту №1096/13-Т/ЗШ8. Згідно з умовами договору було застраховано автомобіль «Кіа», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

08.03.2014 року в м. Запоріжжі по вул. Авраменко відбулось зіткнення застрахованого автомобілю «Кіа», під керуванням ОСОБА_4; автомобіля «Daewoo Matiz», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5; автомобілю «ЗАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6

Внаслідок ДТП застрахований автомобіль був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України. Відповідно до звіту ОСОБА_7 № 33/03 про визначення матеріального збитку вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 120073,86 грн.

За умовою п. 31.5 договору застрахований автомобіль був визнаний фізично знищеним, вартість його відновлювального ремонту перевищувала різницю між страховою сумою та вартістю залишків автомобілю, розмір яких був визначений ПрАТ «Арсенал страхування» за допомогою онлайн-аукціону. Позивачем було розраховано розмір страхового відшкодування та сплачено відповідачу ОСОБА_3 - 31286,85 грн.

Так як цивільно-правова відповідальність водія «ЗАЗ» ОСОБА_6 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», 04.06.2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу.

ПрАТ «СК «Провідна» листом повідомила ПрАТ «Арсенал страхування», що нею вже було виплачено відповідачу ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 49500,00 грн., яка 27.07.2015 року звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою.

Таким чином, як зазначає позивач, відповідач отримала подвійне страхове відшкодування, що є порушенням умов договору страхування. Позивач звертався до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про повернення суми сплаченого страхового відшкодування, проте остання не задовольнила вимоги досудової претензії.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 31 286,85 гривень, та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги позивач в обґрунтування позову посилається на ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вимагаючи застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, позивач разом з тим не мотивував, в чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені за договором. Крім того позивач не мотивував, що в розумінні ст. 1212 ЦК України саме він є потерпілою особою, яка має право звернення до особи з вимогою про повернення безпідставно отриманих грошей, зокрема подвійного відшкодування.

Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки не встановлено.

Судом першої інстанції навпаки, достовірно встановлено, що випадок є страховим і страховик на виконання договору страхування добровільно виплатив страхове відшкодування.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19 квітня 2013 року між ПрАТ "Страхова Компанія "Арсенал Страхування" та відповідачем укладено договір добровільного страхування автомашини, яка була пошкоджена 08.03.2014 року внаслідок зіткнення автотранспортних засобів з вини ОСОБА_6.

У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь відповідача страхове відшкодування. Відповідно до п. 27.22.2. договору страхування при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується в розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент укладання договору, за вирахуванням суми знеціненого транспортного засобу за період страхування (розділ 13 п. 31.7 договору), вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема онлайн-аукціон з продажу автомобілів) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку).

Відповідач, заявляючи про спосіб отримання страхового відшкодування від позивача, вказала у своїй заяві, що загальна сума шкоди вирахуваної позивачем є частковою, а позивачем було добровільно прийнято рішення про виплату відшкодування.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку доводам позивача щодо застосування одночасно положень ст. 1212 ЦК та ст. 993 ЦК

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 993 ЦК України, на яку посилаються у позові ПрАТ "Арсенал страхування", як підставу своїх вимог, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття. 1212 ЦК України та ст. 993 ЦК України, є різними та окремими підставами для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно виходив з висновків постанови Верховного суду України від 02.102013 року по справі № 6-88цс13 та постанови від 24.09.2014 року по справі № 6-122цс14, за якими у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

При цьому судом була мотивована неприйнятність застосування до правовідносин сторін положень ст. ст.1191 ЦК та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими передбачено, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зокрема, п. 24.2.11 договору добровільного страхування встановлений обов'язок відповідача вжити всіх заходів для забезпечення права позивача на стягнення збитків з винної особи. Пунктом 24.3.10 договору добровільного страхування передбачено право регресу позивача до особи винної у спричиненій шкоді.

Враховуючи, що відповідач не є особою винною у спричиненій шкоді, та не перешкоджав позивачу у стягненні збитків з винної особи, а відшкодування було здійснено добровільно на підставі укладеного договору та з дотриманням порядку виплати, базуючись на положеннях договору та страховому акті, суд правомірно не знайшов підстав для зворотного стягнення сплаченого відповідачці страхового відшкодування.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - відхилити .

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: