РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/5568/16-ц

Провадження № 2/643/3954/16

10.08.2016 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М.,при секретарі Арестовій І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 26.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, у забезпечення якого 09.06.2008 року між позивачем з одного боку та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з іншого боку було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285,60 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Тимурівців, 31. Зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав. 17.06.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була відчужена квартира АДРЕСА_1, літ «В-5» в м. Харкові, власником якої став відповідач ОСОБА_1 на підставі договору дарування. З цих підстав позивач просить суд в рахунок заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за зазначеним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки вказану квартиру, та яка належить відповідачу на праві власності, шляхом її реалізації позивачем.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що всі обставини справи зазначені у позові.

Представник відповідача проти позову заперечував та пояснив, що відповідач придбав спірну квартиру у той час, коли вона не знаходилась в іпотеці у позивача, також наполягає на застосуванні наслідків строку позовної давності до спірних правовідносин.

Треті особи в судове засідання не зявились.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого.

Судом встановлено, що між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №20 відповідно до якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 644 000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 р. по 25.12.2012 р. зі сплатою процентів виходячи із 12,5% річних (а.с.58-60).

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки».

Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту використання кредиту не за цільовим призначенням або порушення інших умов кредитного договору.

Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 взяті зобовязання не виконав. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 р. та рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 р. на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1 664 543,02 грн., 2 630 252,33 доларів США, а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн.(а.с.71-78)

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за №16/08-Б від 09.06.2008 р. (а.с.63-66). Згідно даного договору в забезпечення зобов'язань позичальника в іпотеку Банку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2856,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 31, що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2008 р.

На теперішній час рішення суду не виконано, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує заборгованість по кредитному договору; відкрито виконавчі провадження по примусовому стягненню заборгованості.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або продажу предмету іпотеки з прилюдних торгах, що встановлено в ст. 41 ЗУ «Про іпотеку».

Такий шлях визначений сторонами розділом 6 Іпотечного договору та передбачає надання право продажу Іпотекодержателю предмету іпотеки.

Судом також приймається до уваги правила статті 23 Закону України «Про іпотеку», де передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотеки є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформацію про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 в літ. В-5 у м. Харкові належить на праві приватної власності ОСОБА_1, відповідно до договору дарування реєстраційний №1334 від 17.06.2011 р.(а.с.34)

На час укладання угоди зазначена квартира під забороною відчуження не перебувала, оскільки, відомості щодо цього з Державного реєстру іпотек булі виключені на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. (а.с. 68-70)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ АБ "Укргазбанк" про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.(а.с.74-78)

Пунктами 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

За таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису.

Зазначена правова позиція висловлена у Постанові ВСУ у справі №6-1193цс15.

ОСОБА_1, до якого перейшло право власності на зазначену квартиру, набув статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором, укладеним ПАТ АБ "Укргазбанк" з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у тому обсязі, на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, оскільки, відчуження даної квартири здійснено без згоди Іпотекодержателя, ані на прилюдних торгах, ані під час ліквідаційної процедури.

Висновком спеціаліста від 14.03.2016 р. ринкова вартість кв. №98, розташованої у літ.В-5 будинку №31 по вул. Тимурівців, в м.Харкові складає 482 900,00 грн.

Порівняльний аналіз суми заборгованості по кредитному договору з вартістю не тільки предмету іпотеки, а її частки (вищевказаної квартири), свідчить про співмірність заявлених вимог з вартістю предмету іпотеки, якій належить зверненню в рахунок погашення боргу.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено поняття предмету іпотеки, якім «можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше невстановлено цим Законом.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.»

Як вбачається з Іпотечного договору, предметом іпотеки є жилий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2856 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), з єдиним реєстраційним номером 31 по вул. Тимурівців в м. Харкові, якій зареєстрований на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Але, під час виключення запису з Державного реєстру іпотек та зняття заборони з цього будинку на підставі судового рішення від 11.09.2009 р., власниками цієї будівлі були присвоєні квартирам окремі реєстраційні номери (у тому числі, спірної - номер 98).

Саме під цим номером відповідач набув право власності на спірну квартиру та здійснив державну реєстрацію за собою на неї, як на окремий об'єкт нерухомості.

Отже, фактично відбулось виділення частки предмету іпотеки в натурі і реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Наведе дозволяє суду зробити висновок, що дія Іпотечного договору 16/08-Б від 09.06.2008 р. розповсюджується на спірну квартиру №98 як частку предмету іпотеки- багатоквартирного будинку №31 літ.В-5 по вул.Тимурівців в м.Харкові.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З оглядом на загальні засади цивільного судочинства щодо змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), законності та обґрунтованості рішення (ст.213 ЦПК України), в межах заявлених позовних вимог та виходячи з принципу презумпції правомірності правочину, суд не може визнати умови/ або Іпотечний договір недійсним з цієї підставі та відмовити у захисті права кредитора, тому, що суду не доведено, що звернення стягнення на спірну квартиру перебільшує суму заборгованості та що існують законні перешкоди для продажу частки предмету іпотеки для задоволення вимог Кредитора внаслідок зменшення обов'язків Іпотекодавців.

Відповідно до приписів ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з судових рішень Московського районного суду м.Харкова від 13.05.2010 року та апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 року, ще в грудні 2008 році позивач дізнався про порушення ОСОБА_2 кредитного договору, а в 2012 році про порушення свого права на іпотеку.

Крім того, ч.3 ст.10 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки.

Судом встановлено, що ще 17.06.2011 року відповідач придбав за договором дарування квартиру №98, що розташована у літ.В-5 будинку 31 по вул.Тимурівців в м.Харкові. Крім того 06.08.2012 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за договором.

Тому суд вважає, що саме з 06.08.2012 року позивач повинен був дізнатися про порушення свого права саме відповідачем.

Разом з тим, з позовом до відповідача позивач звернувся лише 11.05.2016 року, тобто після спливу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Я.М.Горбунова