АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2788/16 Головуючий 1-ї інстанції Бородіна Н.М.
Категорія: спір, що виникає із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Пшенічної Л.В.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Харківського відділення, ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

12 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Харківського відділення (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що під час перебування в шлюбі зі ОСОБА_1, а саме 11 жовтня 2005 року, між ним та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 860/13-27/18/3/5-233, відповідно до умов якого йому надано грошові кошти в сумі 23 000,00 доларів США, що за курсом НБУ (5,05) на дату укладення договору у національній валюті становило 116 150,00 грн., з метою придбання домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, 44 (далі кредитний договір).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2008 року шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2009 року, що набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, 44, та на ? частку земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, 44.

ОСОБА_3 зобовязання за вищевказаним кредитним договором виконує одноособово та належним чином, заборгованість за договором відсутня. Станом на час подання до суду позову ним сплачено за кредитним договором грошові кошти в сумі 23 173,53 долари США.

Після розірвання шлюбу він звернувся до акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» з вимогою про визнання ОСОБА_1 співпозичальником (солідарним боржником) за кредитним договором. Вказана вимога залишилась без задоволення.

Зважаючи на зазначене, просив суд, з урахуванням остаточних уточнень (від 08 лютого 2016 року), визнати ОСОБА_1 співпозичальником (солідарним боржником) за кредитним договором, зобовязати ПАТ «Укрсоцбанк» провести розподіл кредиту та відсотків за кредитом шляхом внесення змін до кредитного договору, та розділити всі відкриті рахунки, що повязані з кредитним договором, в якості компенсації витрат по сплаті сумісних боргових зобовязань колишнього подружжя за кредитним договором, за період з листопада 2007 року по 08 лютого 2016 року, стягнути з ОСОБА_1 ? частину сплачених ним коштів, а саме 12 237,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 лютого 2016 року становить 273 151,78 грн.

21 вересня 2015 року та 30 листопада 2015 року представником ОСОБА_1 надано заперечення на позов, в якому зазначено про сплив строку позовної давності. Також вказано, що визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частку будинку не є підставою для визнання її солідарним боржником. Зобовязання, що виникли між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» не мають солідарного характеру. Розмір боргових зобовязань за кредитним договором є необґрунтованим. Просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ? частку коштів, сплачених за погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 65 528,74 грн., судовий збір в сумі 655,29 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2016 року виправлено арифметичні помилки, допущені в мотивувальній частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року: вважати вірним суму оплачених позивачем за період з листопада 2007 року по листопад 2015 року (включно) коштів по кредиту 98 756,22 грн.; вважати вірним суму компенсовану позивачу ОСОБА_4 фондом сприяння молодіжному житловому будівництву коштів за період з листопада 2007 року по листопад 2015 року (включно) 91 596,20 грн.; вважати вірним суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 68 050,71 грн. Виправлено арифметичні помилки, допущені в резолютивній частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року, замість: « Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 ? частину коштів, сплачених на погашення заборгованості за кредитним договором № 860/13-27/18/3/5-233 від 11 листопада 2005 року, в сумі 65 528,74 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 655,29 грн.», слід читати: «Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 ? частину коштів, сплачених на погашення заборгованості за кредитним договором № 860/13-27/18/3/5-233 від 11 листопада 2005 року, в сумі 68 050,71 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 680,50 грн.»

Не погодившись з висновками суду першої інстанції представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та є необґрунтованими. Судом першої інстанції неправильно обчислено строк позовної давності, не надано належної оцінки тому факту, що даний позов є позовом про поділ спільного майна подружжя, зважаючи на що, строк позовної давності за ним сплив.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволеної вимоги змінити, стягнути з ОСОБА_1 на його користь ? частину коштів, сплачених з метою погашення заборгованості за кредитним договором за період з листопада 2007 року по листопад 2015 року в сумі 268 307,02 грн. В іншій частині рішення залишити без змін. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та є необґрунтованими. Так, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 грошові кошти в національній валюті гривні, та не надав належної оцінки тому факту, що позивачем грошові кошти в рахунок погашення кредитного договору сплачувалися в доларах США, зважаючи на що позивачу належить право зворотної вимоги до останньої в іноземній валюті доларі США. Також судом не надано належної оцінки остаточному уточненню щодо розміру грошової суми, що підлягає стягненню.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 апеляційну скаргу позивача підтримав, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував .

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив суд задовольнити апеляційну скаргу довірителя, апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважати необґрунтованою та відмовити у її задоволенні.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені доводи, вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави визнання ОСОБА_1 співпозичальником за кредитним договором та зобовязаннями перед ПАТ «Укрсоцбанк», яке є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», здійснення розподілу кредиту, процентів за користування ним, розділу розрахункових рахунків за кредитним договором, відсутні, оскільки ОСОБА_1 не є солідарним боржником за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміни до цього договору можуть бути внесені лише за згодою кредитора - ПАТ «Укрсоцбанк», який проти внесення змін заперечує.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ? частка коштів, сплачених ОСОБА_3 на погашення заборгованості за кредитним договором, в розмірі 68 050,71 грн.

Сторони оскаржують в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 68 050,71 грн., в іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Одже, предметом розгляду є рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ? частки коштів, сплачених за кредитним договором, в розмірі 68 050,71 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції в зазначеній частині, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1998 року по 11 червня 2008 року (а.с. 12, том 1).

В період шлюбу сторони придбали житловий будинок, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, 44, та земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,0332 га (а.с. 21, том 1).

Право власності на зазначений будинок, відповідно до договору купівлі-продажу від 11 листопада 2005 року, оформлено на імя ОСОБА_3 Продаж будинку вчинено за 138 875,00 грн. (а.с. 21, том 1).

Того ж дня, а саме 11 листопада 2005 року, між ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 860/13-27/18/3/5-233, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в розмірі 23 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 116 150,00 грн., зі сплатою 13,25 процентів річних за користування кредитом (а.с. 22-24, том 1).

В забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 860/14-27/18/3/5-387, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, буд. 44 (а.с. 25-27, том 1).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2009 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, буд. 44, та на ? часку земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою (а.с. 13, 14, 19, 20, том 1).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що підлягають поділу і борги подружжя, а саме заборгованість, сплачена ОСОБА_3 за кредитним договором № 860/13-27/18/3/5-233 від 11 листопада 2005 року.

Дані висновки колегії суддів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, відповідно до якої зазначено, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти в наслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2008 року, що набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з листопада 2007 року (а.с. 11, том 1).

Зібрані по справі докази свідчать про те, що з цього часу сплату заборгованості за кредитним договором здійснює ОСОБА_3

Відповідно до п.11 кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту 10 листопада 2020 року.

Графіком погашення кредиту встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку.

За умовами цього договору ОСОБА_3 до 10 числа кожного місяця був зобовязаний сплачувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором по 127,77 доларів США та відповідні проценти за користування кредитом (а.с. 22-23, том 1).

За змістом ст.ст. 20, 72 СК України до вимог одного із подружжя про поділ майна, заявлених після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

За таких обставин, оскільки спір між сторонами по справі щодо розподілу майна виник після розірвання шлюбу, то до вимог позивача про стягнення грошової суми за борговим зобовязанням, що виникло за кредитним договором, застосовується трирічний строк позовної давності.

Суд першої інстанції виходив з того, що право на стягнення суми заборгованості виникло у ОСОБА_3 з 21 грудня 2011 року, коли ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року було скасовано рішення апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2010 року та залишено без змін рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2009 року, оскільки ОСОБА_3 звернувся до суду 12 серпня 2015 року (а.с. 19, 20, том 1).

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 звернувся до суду в межах строку позовної давності.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, як було вищезазначено, 12 серпня 2015 року, тобто з пропуском трьохрічного строку після набрання чинності рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2009 року, яким визнано за подружжям право власності на ? частку будинку, та у них виникло зобовязання на солідарне погашення боргових зобовязань за кредитним договором.

Колегія суддів застосовує строк позовної давності за стягненням з відповідача ? частини грошових сум, сплачених позивачем за кредитним договором, оскільки в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 просив застосувати строки позовної давності (а.с. 164, 165, том 1).

ОСОБА_3 клопотання щодо поновлення строку позовної давності заявлено не було.

Доводи представника ОСОБА_3 стосовно того, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки строк дії кредитного договору до 10 листопада 2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умовами кредитного договору встановлено окремі самостійні зобовязання, що деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, у звязку з чим право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, зважаючи на що й перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Дані висновки містяться в правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постанові від 06 листопада 2013 року, 03 червня 0215 року, 13 вересня 2015 року по справах №№ 6-116цс/13, 6-31цс/15, 6-154цс/15.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що після внесення кожного чергового платежу за кредитом та процентів за користування ним у ОСОБА_3 виникало право на стягнення з ОСОБА_1 ? його частини, у звязку з чим до даних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності.

Під час розрахунку грошової суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до умов кредитного договору повернення суми заборгованості обумовлено в доларах США (а.с. 25, том 1).

З наданих до суду першої інстанції квитанцій вбачається, що ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачувалися грошові кошти в доларах США (а.с. 33-150, том 1).

Таким чином, оскільки відповідно до вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України у подружжя (колишнього подружжя) виникає зобовязання повернення кредитних коштів, як у солідарних боржників, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню реальні грошові суми, що були сплачені останнім за кредитним договором, а саме грошовий еквівалент грошової суми в гривнях, сплаченої в іноземній валюті, за курсом Національного банку України на час ухвалення судом першої інстанції рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сума стягнення повинна бути розрахована в гривнях до курсу долару США на час внесення зазначених платежів, оскільки в даному випадку позивач не отримує реального відшкодування грошових сум, що були ним сплачені за кредитним договором, укладеним в інтересах подружжя.

Доводи представника відповідача, стосовно того, що проценти за кредитним договором не повинні бути нараховані в доларах США, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в зазначеному кредитному договорі, який у встановленому законом порядку оскаржено не було, передбачена сплата процентів в доларах США, та фактично позивачем, в рахунок погашення процентів за користування кредитом, було внесено саме долари США, а не гривні (а.с. 22-24, 115-150, том 1, а.с. 11-13, том 2).

З матеріалів справи вбачається, що за період з 12 серпня 2012 року по 30 листопада 2015 року ОСОБА_3 сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 9 449,09 доларів США.

З наданої до суду апеляційної інстанції довідки Харківського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи «ОСОБА_4 фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» № 647 від 05 вересня2016 року вбачається, що з 12 серпня 2012 року по 30 листопада 2015 року ОСОБА_3 компенсовано 41 476,74 грн., що відповідно до курсу Національного банку України по відношенню гривні к долару США, становить 3 592,43 доларів США (а.с. 134, 135, том 2).

Розрахунок проведений колегією суддів виходячи з курсу долару США по відношенню до гривні, встановленого Національним Банком України на конкретну дату перерахування Харківським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи «ОСОБА_4 фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» зазначених грошових сум згідно договору № 20-2101 від 07 грудня 2005 року, укладеного ОСОБА_3 (а.с. 136, 137, том 2).

Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає розподілу між сторонами по справі колишнім подружжям, становить 5 856,66 доларів США.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції, 03 березня 2016 року еквівалент 5 856,66 доларів США становить 159 480,22 грн., виходячи з курсу долару США к гривні на рівні 2681,0762.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п.3, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Як було вищезазначено, сума платежів за кредитом та по процента за його користування, внесених позивачем за період з серпня 2012 року по лютий 2016 року становить 5 856,66 доларів США, що в еквіваленті становить 157 021,52 грн.

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_1 ? частина зазначеної грошової суми, що становить 2 928,33 долари США, що в еквіваленті, на час ухвалення рішення суду першої інстанції, становить 78 510,76 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про судовий збір» колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 785,10 грн.

На підставі ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.п. 3,4 ч.1 ст.ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 78 510,76 грн. (сімдесят вісім тисяч пятсот десять гривень 76 копійок) та судовий збір в розмірі 785,10 грн. (сімсот вісімдесят пять гривень десять копійок).

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.О. Міненкова

ОСОБА_8