У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 24 травня 2002 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач вказує, що він не відбув визначені законом відпустки, що пов'язані із наявністю у нього статусу інваліда, та отримав відмову у виплаті компенсації за їх невикористання. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 882 грн 89 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 38 573 грн 34 коп., та моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 882 грн 89 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 573 грн 34 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року змінено, викладено другий абзац резолютивної частини рішення в новій редакції:

«Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 749 грн 11 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28 162 грн 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн».

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив із того, що законні права ОСОБА_3 на отримання при звільненні компенсації за невикористану відпустку було порушено, однак судом першої інстанції неправильно було проведено розрахунок суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Установлено, ОСОБА_3 з 24 травня 2002 року до 22 грудня 2014 року працював у ПАТ КБ «ПриватБанк» на різних посадах.

У період з 24 травня 2002 року по 01 квітня 2003 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності.

У період з 01 квітня 2003 року по 31 травня 2014 року позивач мав ІІІ групу інвалідності.

22 грудня 2014 року ОСОБА_3 звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін.

З період роботи ОСОБА_3 використано за весь період роботи 284 дні відпустки та йому виплачено компенсацію за невикористану відпустку терміном 25 днів.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, крім іншого, банк указує на те, що стягнення компенсації за 21 день невикористаної відпустки фактично є подвійним стягненням компенсації за невикористану відпустку, оскільки в матеріалах справи є докази того, що 21 липня 2015 року вже було виплачено компенсацію за 13 календарних днів невикористаної відпустки. Тобто навіть, якщо припустити, що на користь працівника слід було стягнути компенсацію за 21 день невикористаної відпустки, апеляційний суд мав би врахувати виплачену суму за 13 днів відпустки, яка була проведена 21 липня 2015 pоку, і стягнути компенсацію частково - за 8 днів відпустки. Проте апеляційним судом це не було взято до уваги, що спричинило ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Установлено, що на момент звільнення ОСОБА_3 використав за весь період роботи 284 днів відпустки, за 25 днів невикористаної відпустки йому виплачено компенсацію, додатково визнано відповідачем право ОСОБА_3 на 13 днів відпустки, які не було враховано внаслідок арифметичної помилки, а всього за весь період роботи з урахуванням ІІ та ІІІ груп інвалідності він мав право на 330 дні відпуски.

Матеріали справи містять розрахунковий листок за № 06/2015, наданий відповідачем у суді першої інстанції, про нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку тривалістю 13 днів (а. с. 37).

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув, погодився із загальною кількістю днів відпустки, право на яку мав ОСОБА_3, указуючи про те, що відповідачем додатково визнано право позивача на 13 днів відпуски, не оцінив докази, надані відповідачем, про виплату компенсації за ці дні та не навів факти, які спростовують указані докази, в результаті чого дійшов передчасних висновків про те, що відповідачем не виплачено компенсацію за 21 день невикористаної відпустки.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Левачук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова