АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар Костюк Л.С.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2011 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 800 грн щомісячно до досягнення ними повноліття.

Відповідач ОСОБА_4 ухиляється від сплати вказаних кошів, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2016 року заборгованість з виплати аліментів становить 29 328,44 грн.

Вказує на виникнення такої заборгованості з вини відповідача, а тому з нього необхідно стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З наведених підстав просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2016 року в розмірі 9140,17 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року позов задоволено.

____________________________________________________________________

22ц/794/1414/2016 р. Головуючий у 1 інстанції Цуркан В.В.

Категорія 27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Стягнуо з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 9140,17 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, рішення є необґрунтоване та незаконне.

Вказує, що у зв'язку з відсутністю постійної роботи сплачував аліменти нерегулярно. Виплачувати вчасно всі кошти не мав змоги, оскільки не мав доходу, що не може вважатися таким, що не виплачувалось з вини відповідача.

Крім того, змінився також його сімейний стан, до складу сім`ї відповідача входять дружина ОСОБА_6 та її донька від першого шлюбу. Позивач, відповідач з сім'єю, їхні спільні діти проживають разом в одному господарстві та користуються ним, утримання якого здійснює відповідач.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_3, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов є обґрунтованим, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості неустойки (пені) є належним.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

У справі встановлено, що заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.09.2011 року з відповідача ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у твердій грошовій формі у розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

На виконання вказаного судового рішення Глибоцьким районним судом Чернівецької області був виписаний виконавчий лист №2-531 від 07.11.2011 року, а відділом державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного судового рішення.

Як вбачається із розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів №2252/02.43 від 30.06.2016 року, наданим відділом державної виконавчої служби Глибоцького РУЮ, в період з липня 2011 року по червень 2016 року з нарахованих 48800,00 грн аліментів на утримання дітей відповідачем було сплачено 19471,56 грн.

Отже, боржник не доплатив 29328,44 грн.

Статтею180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 3 лютого 2016 року в справі № 6-1477цс15 з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Позивачкою при проведенні розрахунків правильно застосовано указану методику (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував, що неустойка є видом відповідальності за неналежне виконання аліментного обов'язку, який був у відповідача на час виникнення заборгованості.

Відповідно така відповідальність відповідача буде дійсною до повного виконання його обов'язку, а позивач має право на стягнення неустойки з моменту виникнення заборгованості з вини відповідача до моменту повного виконання обов'язку зі сплати заборгованості за аліментами.

Наведене свідчить про обґрунтованість вимог позивачки, наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2016 року в розмірі 9140,17 грн.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення неустойки (пені) за вказаний період.

Доводи апелянта про відсутність його вини у несплаті аліментів у зв'язку з відсутністю постійної роботи та заробітку є необґрунтованими, оскільки відповідач є працездатним, судом при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі враховано його мінливий дохід, відсутність у платника аліментів постійного заробітку не звільніє його від обов'язку сплачувати аліменти.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач разом з дітьми проживають в одному господарстві та користуються ним, а також е, що на утриманні відповідача є інша сім`я, оскільки ці обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів відповідно до вимог ст. 185 СК України, та не впливають на право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Необґрунтованими також є доводи апелянта про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_9 досягла вісімнадцятирічного віку, а тому сплачені аліменти зарахувалися частково на погашення заборгованості за аліментами, оскільки з розрахунку неустойки за аліментами вбачається, що він проведений до червня 2016 року, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідачем на час ухвалення судом першої інстанції рішення не оспорено.

В матеріалах справи наявний належним чином завірений розрахунок заборгованості по виплаті аліментів №2252/02.43 від 30.06.2016 року, наданий відділом державної виконавчої служби Глибоцького РУЮ, на підставі якого здійснено розрахунок неустойки на суму заборгованості за аліментами, який є належним та допустимими доказом наявності заборгованості по виплаті аліментів.

Будь-яких інших належних доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості апелянтом не надано.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: