Справа № 408/1957/16-ц
Провадження № 22ц/782/637/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Романченка В.О.

суддів - Назарової М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря - Подрябінкін Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання подружжя та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн..

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказала, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 1974 року по 2013 рік. Їхній шлюб було розірвано за рішенням суду від 22.08.13 року без її згоди, оскільки вона на той час вже була інвалідом ІІ групи з онкозахврювання.

Дане захворювання у неї виникло через протиправні дії відповідача. На цей час вона потребує допомоги від останнього, оскільки багато грошей витрачає на лікування. Відповідач допомагати відмовився. Через постійні погрози з боку відповідача та його співмешканки у неї загострилась ішемічна хвороба серця та гіпертонія.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 05 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на нього з мотивів неповного з'ясування судом всіх обставин справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам, порушенням норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У судове засідання сторони не з'явились, про розгляд справи повідомлені.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглядається за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За змістом ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду 1 інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони з 26 січня 1974 року по 03 вересня 2013 року перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 серпня 2013 року.

На цей час позивач є інвалідом ІІ групи з приводу онкологічного захворювання, яка їй була встановлена у 2012 році. До цього часу, а саме з 25 травня 2010 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням. З цього ж часу позивачу була призначена пенсія по інвалідності.

Також з пояснень сторін, що ними не заперечувалось, судом встановлено, що на цей час вони обидва є пенсіонерами за віком. Позивач отримує пенсію в розмірі 1945,00 грн., а відповідач - 2784,00 грн..

Із положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» вбачається, що на час розгляду справи прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає 1130,00 грн.. З 01 грудня 2016 року цей мінімум буде складати 1247,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати допомогу на утримання позивачу, однак не зобов'язаний це робити, оскільки остання є особою, яка не потребує матеріальної допомоги від колишнього чоловіка, тому що щомісячний дохід ОСОБА_1 становить 1945,00 грн., що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Окрім того, суд зазначив, що доводи позивача стосовно того, що інвалідність у неї виникла через неправомірні дії відповідача нічим не доведені, а також є необґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди.

З такими висновками суду 1 інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що щомісячний дохід ОСОБА_1 (1945,00 грн.) перевищує встановлений законом прожитковий мінімум на час розгляду справи. Тобто, позивач не має права на утримання, відповідно до ст. 75 СК України.

Окрім того, позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність заробітку, інших доходів у відповідача, окрім пенсії.

А тому, за відсутності необхідних умов для отримання права на утримання, наявність у ОСОБА_1 витрат на лікування не може бути підставою для задоволення її позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що її інвалідність та перенесені захворювання були результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка під час шлюбу.

При цьому, надана позивачем справка на а.с. 36 про начебто виявлені у неї тілесні ушкодження не є належним доказом в розумінні вимог ст. 58 ЦПК України.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди ні чим не обґрунтовані і в судовому засіданні не доведені.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05 липня 2016 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. а тому, відповідно до ст. 308 ЦПУ України, має бути залишеним без змін.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1, наведених на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, то ці доводи апелянта в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Суді: