Ухвала

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на частку квартири; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна, набутого за час фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності на частину квартири, посилаючись на те, що з 05 серпня 1994 року перебував у шлюбі ОСОБА_6 Оскільки його сім'я не мала свого житла, в 2000 році він виїхав до Португалії на заробітки. Періодично він приїжджав додому, привозив кошти, а часто пересилав кошти дружині на рахунок, відкритий в АТ «Укрексімбанк».

У 2005 році за кошти подружжя було придбано квартиру АДРЕСА_1. На час посвідчення договору купівлі-продажу квартири він був присутній в нотаріальній конторі і підписував заяву про свою згоду на купівлю продаж вказаної квартири. Після оформлення купівлі квартири він знову поїхав до Португалії.

У 2015 році ОСОБА_6 повідомила, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2010 року шлюб між ними розірвано.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визначити частки у спільному майні подружжя та визнати за ним право власності на частку квартири.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна, набутого за час фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання, посилаючись на те, що з 05 серпня 1994 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2010 року розірвано. При цьому рішенням встановлено, що протягом дванадцяти років сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, подружні та будь-які інші відносини з позивачем фактично були припинені в 1999 році, тобто до моменту придбання квартири.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано, що частка ОСОБА_4 в спільному майні подружжя - квартирі АДРЕСА_1, становить Ѕ ідеальної частки квартири.

Визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 05 серпня 1994 року до 29 листопада 2010 року перебували в шлюбі, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2010 року шлюб між ними розірвано. Із дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 2-13494/2010 вбачається, що ОСОБА_4 був відсутній під час розгляду справи про розірвання шлюбу, виклик його до суду відбувався через оголошення у пресі, за результатами розгляду справи судом ухвалено заочне рішення. Повний текст рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2010 року про розірвання шлюбу ОСОБА_4 отримав в канцелярії суду 04 червня 2015 року.

Крім того, судом установлено, що 17 березня 2005 року - під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у шлюбі, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М., реєстровий № 433, придбано у власність квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.

Таким чином, суд вважав, що оскільки квартира придбана ОСОБА_6 у власність за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, квартира є спільною сумісною власністю подружжя і тому частки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у квартирі на підставі ст. 70 СК України є рівними - по Ѕ частки.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, суд дійшов висновку про їх недоведеність, оскільки із досліджених в судовому засіданні копій документів щодо посвідчення 17 березня 2005 року договору купівлі-продажу квартири, які були надані приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М., установлено, що ОСОБА_4 був присутній у нотаріуса 17 березня 2005 року під час укладення договору купівлі-продажу квартири та надав нотаріальну згоду на купівлю квартири.

Із дослідженого в судовому засіданні листа філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Рівному від 05 травня 2016 року № 065-07/980 вбачається, що 14 березня 2005 року, за три дні до купівлі квартири, на рахунок ОСОБА_5, відкритий в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Рівному, з рахунку ОСОБА_4, відкритого в Португалії, надійшло 9 980 євро, які були витрачені на придбання квартири.

Таким чином, суд вважав, що ОСОБА_5 не доведено, що на момент оформлення договору купівлі-продажу квартири вона та ОСОБА_4 фактично припинили шлюбні відносини та проживали окремо.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова