У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, треті особи: Обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної адміністрації, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акта, витребування та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що перевіркою прокуратури Запорізького району Запорізької області встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2006 року № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) та на підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та Обслуговуючий садівничим кооперативом «Козацька садиба» (орендар) (далі − ОСК «Козацька садиба») було укладено договір оренди земельної ділянки на 49 років.

Пунктом 14 договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2006 року передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га (сади) за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

У додатку до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_6 передано земельну ділянку площею 0,0859 га для ведення садівництва.

На підставі розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 від 05 квітня 2007 року.

Спірна земельна ділянка була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2010 року № 2143, посвідченого приватним нотаріусом ЧорненькоюО.М., та перейшла у власність ОСОБА_7

Вважає, що розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_6 є незаконним та підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на його підставі, − визнанню недійсним з наступних підстав.

У вказаному розпорядженні зазначено, що за рахунок земель ОСК «Козацька садиба» у власність громадян передаються земельні ділянки, які перебували у користуванні останніх з підстав їх членства у кооперативі. Оскільки стороною (орендарем) договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2006 року є ОСК «Козацька садиба», а не члени зазначеного кооперативу, членство ОСОБА_6 у кооперативі не є підставою для виникнення у останнього права користування спірною земельною ділянкою.

Оскільки спірна земельна ділянка до її передачі у власність ОСОБА_6 в користуванні останнього не перебувала, межі земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_6, до її передачі останньому визначені не були, приватизація вказаної земельної ділянки мала здійснюватись із розробленням проекту землеустрою.

Проте ні проект землеустрою, ні технічна документація щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблялися та Запорізькою районною державною адміністрацією не затверджувались. Дозвіл на розробку проекту землеустрою або технічної документації Запорізькою райдержадміністрацією не надавався.

З урахуванням наведеного та уточненням позовних вимог просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам − членам ОСК «Козацька садиба» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0859 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 05 квітня 2007 року; скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 квітня 2007 року під № 97; витребувати у ОСОБА_7 та зобов'язати його повернути на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0859 га, розташовану на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів), ОСК «Козацька садиба», діл. НОМЕР_3.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року скасовано, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам − членам ОСК «Козацька садиба» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0859 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 05 квітня 2007 року.

Витребувано у ОСОБА_7 та зобов'язано його повернути на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0859 га, розташовану на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів), ОСК «Козацька садиба», діл. НОМЕР_3.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, поданою представником ОСОБА_8, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннючастково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції в цілому зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог прокурора, оскільки з наявних у справі матеріалів не вбачається факт порушення або оспорювання прав Головного управління Держземагентства у Запорізькій області. Крім того, суд зазначив про пропущення прокурором строку позовної давності.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з незаконності розпорядження Запорізької районної державної адміністрації (далі − Запорізька РДА) про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, яке прийнято без проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, користувачем якої не був відповідач, і з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що тягне за собою визнання незаконним державного акта про право власності на землю та витребування земельної ділянки.

Крім того, суд зазначив, що згідно з п. п. 3, 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконними правових актів органів державної влади, якими порушено право власності або інше речове право, тобто до 15 січня 2015 року, а тому строк позовної давності прокурором не пропущений.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2006 року № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду громадянам − членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСК «Козацька садиба» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 31 травня 2006 року за № 05.

Відповідно до пунктів 1, 7 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_4, за рахунок земель запасу Долинської сільської ради Запорізького району, розташованих за межами населеного пункту.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 06 грудня 2006 року № 14/486 внесено зміни до розпорядження від 03 березня 2006 року № 14/33 в частині площі земельної ділянки, а саме: зменшено загальну площу земельної ділянки з 4,8969 на 4,7263 га.

На виконання вказаного розпорядження 14 грудня 2006 року між Запорізькою райдержадміністрацією та ОСК «Козацька садиба» укладено додатковий договір про доповнення та зміни до договору оренди земельної ділянки, яким пункт 2 договору оренди від 06 квітня 2006 року викладений в наступній редакції: «в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,7263 га, в тому числі: 4,7263 га - «сіножаті».

Пунктом 14 договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2006 року передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва.

Вищезазначений договір оренди земельної ділянки 20 вересня 2010 року розірвано, про що Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Козацька садиба» складено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га (сади) за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

У додатку до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_6 передано земельну ділянку площею 0,0859 га для ведення садівництва.

На підставі розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 від 05 квітня 2007 року.

Спірна земельна ділянка була відчужена на підставі договору купівлі - продажу від 22 серпня 2010 року № 2143, посвідченого приватним нотаріусом Чорненькою О.М., та перейшла у власність ОСОБА_7

Статтею 19 ЗК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено категорії земель, на які за основним цільовим призначенням вони поділяються, зокрема землі сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСК «Козацька садиба» було передано в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням - ведення садівництва, саме з таким цільовим призначенням у подальшому були передані земельні ділянки у власність членам кооперативу, зокрема і відповідачу ОСОБА_10 При цьому, у тексті самого розпорядження Запорізької РДА № 2/12 від 09 лютого 2007 року зазначено про приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян з підстав їх членства в ОСК «Козацька садиба».

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст. 118 ЗК України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначено ст. 121 ЗК України.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_7 зазначала про те, що ОСОБА_6, як член ОСК «Козацька садиба» й користувач земельної ділянки НОМЕР_5, у визначеному законом порядку безоплатної приватизації набув прававласності на спірну земельну ділянку.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України на вищезазначені положення закону уваги не звернув; доводів щодо членства ОСОБА_6. у ОСК «Козацька садиба» та наявності у нього права користування спірною земельної ділянкою не перевірив та не спростував, внаслідок чого не визначився з порядком приватизації такої земельної ділянки, зокрема обов'язковості розроблення проекту відведення земельної ділянки й, відповідно, не перевірив, чи було дотримано такого порядку сторонами при передачі йому у власність такої ділянки, та дійшов передчасного висновку про незаконність передачі відповідачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки.

Крім того, у ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності (а. с. 132−133, т. 1).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Тобто положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-178цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Проте зазначені положення закону залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, який належним чином не перевірив питання про дотримання строку позовної давності, та з урахуванням відповідного клопотання відповідача наявність підстав для застосування наслідків пропущення такого строку.

За таких обставин у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак