АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5896/16 Справа № 199/3407/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Дніпро

15 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пищиди М.М.

при секретарі Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія» до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання першочергового права на виділення земельної ділянки, про визнання недійсним протоколу обґрунтування та визнання недійсним рішення щодо виділення частини земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки, договору дарування земельної ділянки

за апеляційною скаргою ТОВ «Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія»

на рішення ОСОБА_4 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія» звернулося до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання першочергового права на виділення земельної ділянки, про визнання недійсним протоколу обґрунтування та визнання недійсним рішення щодо виділення частини земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки, договору дарування земельної ділянки. Вточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати право першочергового виділення у користування земельних ділянок за адресами вул. Кінноспортивна 71 і 73 у м. Дніпропетровську за фактичним розташуванням обєктів права власності на нерухоме майно за позивачем; визнати недійсним протокол обґрунтування щодо виділення частини земельної ділянки за адресою: вулиця Кінноспортивна 73 у м. Дніпропетровську на імя ОСОБА_2 № 103 від 22.01.2014; визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради щодо виділення частини земельної ділянки за адресою: вул. Кінноспортивна, 73 у м. Дніпропетровську на імя ОСОБА_2 № 26/47 від 29.01.2014 року; визнати недійсним державну реєстрацію спірної земельної ділянки на імя ОСОБА_2; визнати недійсним Державний акт на землю виданий на імя ОСОБА_2; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 02 квітня 2014 року. (том 1 а.с. а.с. 4-7, 192-194, том 2 а.с.162-166).

ОСОБА_4 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія» до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання першочергового права на виділення земельної ділянки, про визнання недійсним протоколу обґрунтування та визнання недійсним рішення щодо виділення частини земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки, договору дарування земельної ділянки відмовлено (том 4 а.с. 43-46).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі (а.с. 49-53).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2005 року за позивачем визнано право власності на незавершені будівництвом житлові будинки по вул. Мохова (на цей час Кінноспортивна) у м. Дніпропетровську, після чого розпорядженням міського голови м. Дніпропетровська від 29 березня 2007 року № 258 їм присвоєно адреси: вул. Кінноспортивна, 71, 73, 75 у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_4 Дніпропетровської міської ради від 29 січня 2014 року № 26/47 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку з будівлями по вул. Кінноспортивній у районі будинку № 73 м. Дніпропетровська. ОСОБА_4 Дніпропетровської міської ради від 12 березня 2014 року № 113/49 ОСОБА_5 було передано земельну ділянку по вул. Кінноспортивній в районі буд. № 73 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Після чого ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видане 21.03.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, кадастровий номер земельної ділянки :01:698:0061.

02 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №293, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, вул. Кінноспортивна у районі буд. № 73 у м. Дніпропетровську. А 30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було посвідчено договір про розірвання договору дарування спірної земельної ділянки посвідчений 02 квітня 2014 року.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної га приватної власності.

Законом України Про державний контроль за використанням та охороною земель визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки та зазначено, що це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 125 та ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації

Згідно вимог ч. 1 статті 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни га юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. а,б,в ч. 1 ст. 12 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі Закон) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 122 зазначеного Закону сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Зі змісту п.34 ст.26 Закону вбачається, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, ст. 125 ЗК України - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 34 ч.1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Це є виключною компетенцією міської ради. Отже, правовою основою для укладення договору оренди земельної ділянки і отримання права на оренду земельної ділянки є рішення органу місцевого самоврядування.

Врахувавши зазначені норми права та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2005 року за позивачем визнано право власності на незавершені будівництвом житлові будинки по вул. Мохова (на цей час Кінноспортивна) у м. Дніпропетровську, після чого розпорядженням міського голови м. Дніпропетровська від 29 березня 2007 року № 258 їм присвоєно адреси: вул. Кінноспортивна, 71, 73, 75 у м. Дніпропетровську і він є власником зазначених будівель.

Однак, надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку з будівлями по вул. Кінноспортивній у районі будинку № 73 м. Дніпропетровська та передання їй земельної ділянки по вул. Кінноспортивній в районі буд. № 73 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, й отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 21.03.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, кадастровий номер земельної ділянки :01:698:0061, ніяким чином права власності позивача на зазначені будівлі не порушує.

Вбачається, що відповідачці виділено земельну ділянку по вул. Кінноспортивній у районі будинку № 73 м. Дніпропетровська, а право власності позивача визнано на будівлі незавершеного будівництва по вул. Мохова (Кінноспортивна) у м. Дніпропетровську, яким розпорядженням міського голови м. Дніпропетровська від 29 березня 2007 року № 258 присвоєно адреси: вул. Кінноспортивна, 71, 73, 75 у м. Дніпропетровську, при цьому питання про передачу земельної ділянки ані у власність, ані у користування компетентним органом у встановленому законом порядку не вирішувалося.

Отже, земельна ділянка належна позивачці та земельна ділянка на якій розташовані будівлі, належні позивачу, не є тотожними та одна на одну не накладається.

Також зі справи вбачається, що рішення Дніпропетровської міської ради від 29 січня 2014 року № 26/47 ОСОБА_5, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку з будівлями по вул. Кінноспортивній у районі будинку № 73 м. Дніпропетровська, прийнято з дотриманням діючого законодавства, як і видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 року. А рішення Дніпропетровської міської ради від 12 березня 2014 року № 113/49, яким відповідачці було передано спірну земельну ділянку позивачем не оспорюється.

Крім того, вбачається, що позивач не входить до переліку осіб, які мають право, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 34 Про місцеве самоврядування в Україні, на відведення у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Протокол обґрунтування щодо спірної виділення земельної ділянки не є документом, що зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб. До того ж, позивачем не надано належних та допустимих доказів існування такого протоколу, як і державного акту на земельну ділянку, про недійсність яких заявляється в позовних вимогах. Представник Дніпропетровської міської ради зазначив, що надати вищевказаний протокол не може, оскільки він відсутній, а державний акт на земельну ділянку відповідачці не видавався, оскільки законодавством закріплена інша процедура відведення земельної ділянки, яка й була дотримана в разі з відповідачкою.

30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було посвідчено договір про розірвання договору дарування спірної земельної ділянки укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02 квітня 2014 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову, з яким погоджується колегія суддів в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що для вирішення питання користування земельними ділянками, вони зверталися у 2007 році до Дніпропетровської міської ради з питанням підготовки документів на право користування земельними ділянками по вулиці Кінноспортивна по фактичному розміщенню будинків №№71,73,75, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме звернення не спростовує обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав у задоволенні позову.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи дане звернення спрямоване лише до міського голови ОСОБА_7, до повноважень якого не відноситься розпорядження землями територіальної громади, а доказів такого звернення до місцевої ради суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги, як на підставу скасування судового рішенні, думка позивача щодо наявності у нього першочергового права на виділення у користування земельних ділянок за адресами вул. Кінноспортивна, 73, 71 у м. Дніпропетровську, колегія суддів вважає безпідставними. Так, пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги інвалідам, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби) або відставку, інвалідам з дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва. Отже, чинним законодавством України не встановлено надання першочергового права юридичним особам щодо відведення землі.

Посилання апелянта на те, що виділена відповідачці земельна ділянка накладається на земельну ділянку на якій розташовані належні йому на праві власності будівлі є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачці виділено земельну ділянку по вул. Кінноспортивній у районі будинку № 73 м. Дніпропетровська, яка згідно графічних та семантичних даних Державного земельного кадастру м. Дніпропетровська знаходиться на достатній відстані від будівель, належних позивачу, якому, до того ж, земельні ділянки взагалі не виділялися.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія» - відхилити.

Рішення ОСОБА_4 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: