У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності внаслідок знищення майна, перерозподіл частин та виділ в натурі, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 25 травня 2001 року ОСОБА_2 є власником 37/10 частини будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 власником 50/100 частини вказаного будинку.

На підставі договору дарування від 29 грудня 2007 року частина вказаного будинку, що лишилась, а саме 13/100 частини, належить відповідачу.

Вважаючи, що право власності відповідача на 13/100 частини вказаного будинку повинно бути припинено внаслідок його знищення, оскільки після отримання у власність вказаної частини спірного домоволодіння ОСОБА_4 зруйнував частину домоволодіння, яка знаходиться на виділеній йому в користування земельній ділянці, позивачі просили припинити право власності ОСОБА_4 на 13/100 частини будинку за вказаною адресою.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що виділена ОСОБА_4 та розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинного будівництва; зобов'язання відповідачів за власний рахунок знести самочинно збудовані огорожу з черепашника, зведену по боковій межі з співвласником ОСОБА_4, які знаходяться на земельній ділянці, загальною площею 532,0 кв. м за вищевказаною адресою; будівлю сараю, зведену по тильній межі земельної ділянки ОСОБА_4, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судами встановлено, що сторони є власниками вказаних у позові частин спільного житлового будинку АДРЕСА_1, частина якого демонтована, отже його реальний стан не відповідає правовстановлюючим документам сторін, рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 16 вересня 2008 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою, виділено в користування ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 67,7 кв. м, в тому числі площу під будівлями з окремим виїздом на вулицю Українську; в сумісне користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 виділено частину земельної ділянки площею 453,3 кв. м, в тому числі площу під будівлями з окремим виїздом на вулицю Суботи.

У результаті проведеної реконструкції спільний будинок сторін втратив відповідність даним правовстановлюючих документів.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-268цс15.

Отже висновок судів про те, що право на такий об'єкт не підлягає захисту, передбачені законом підстави для задоволення вимог щодо його поділу чи виділу відсутні є обґрунтованим.

ОСОБА_4 у супереч вимог передбачених ст. ст. 10, 58-60 ЦПК України не надано доказів наявності перешкод у користуванні виділеної йому рішенням суду земельною ділянкою.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова