АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2/216/2011(1) Головуючий у 1 - й інстанції: Яровенко Н.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1706/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Рубан С.М.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Виговської Дарї Олександрівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2013 року задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 91 764,04 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.08.2010 року становить 724 111,22 грн.

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до районного суду з завою про перегляд заочного рішення від 22.05.2013 року за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої зазначала, що 18.03.2011 року відбулась зміна кредитора за кредитним договором та договором поруки, внаслідок укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг». Про укладення вказаного договору вона дізналась лише 02.04.2015 року. Враховуючи викладені обставини ПАТ «ОТП Банк» на момент ухвалення рішення суд першої інстанції не був належним позивачем та не мав права вимоги за кредитними договором та договором поруки, на підставі цього просила суд скасувати рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22.07.2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено.

Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року скасовано заочне рішення цього ж суду від 22 травня 2013 року.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №МL-0078/047/2005, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 66 000,00 доларів США строком до 21.07.2025 року, зі встановленням плавучої процентної ставки в розмірі FIDR+ 6,5% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.07.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-007/047/2005 за яким остання, як поручитель, прийняла на себе зобов'язання перед АКБ «Райффайзенбанк Україна» за кредитним договором в повному обсязі.

У зв'язку з невиконання позичальником та поручителем взятих на себе зобов'язань за укладеними договорами, у серпні 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної аборгованості.

Ухвалюючи заочне рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 91 764,04 доларів США, що в гривневому еквіваленті на 05.08.2010 року становить 724 111,22 грн., суд першої інстанції прийшов до висновків, що, оскільки відповідачі неналежно виконують взяті на себе зобов'язання, банк на підставі ч. 2 ст. 11050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів.

Згідно до вимог ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Так судом встановлено, що 18.03.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) та ПАТ «ОТП Банк» (продавець) було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого продавець продає (переуступає) покупцю права вимоги на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку №1), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

Цього ж дня, 18.03.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) та ПАТ «ОТП Банк» (клієнт) було укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований за №1677.

Відповідно до умов даного договору клієнт передав фактору право вимоги за кредитними договорами укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, що забезпечені іпотекою / заставою за договорами іпотеки / застави, укладеними між клієнтом (в договорах іменується іпотекодержатель чи заставодавець) та боржниками / третіми особами (іпотекодавцями чи заставодавцями).

За даними договорами відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором №МL-0078/047/2005 від 20.07.2005 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4, та договором поруки №SR-007/047/2005 від 20.07.2005 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло всі права кредитора за кредитним договором №МL-0078/047/2005 від 20.07.2005 року та договором поруки №SR-007/047/2005 від 20.07.2005 року, а тому на момент ухвалення заочного рішенням Дніпровським районним судом м. Києва від 22.05.2013 року про стягнення кредитної заборгованості на користь ПАТ «ОТП Банк», останній вже не мав права вимоги за вказаними договорами.

Вищезазначені факти впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

З матеріалів справи також вбачається, що про існування укладених договорів заявнику стало відомо з листа №828 від 02.04.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг».

Враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи наявність на момент винесення рішення суду договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договіру про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за якими кредитор ПАТ «ОТП Банк» змінився на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про які не було відомо відповідачу, є нововиявленою обставиною, а тому є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заявником не надано доказів, які б встановлювали той факт, що заявник не отримував інформацію, на яку посилається як на підставу перегляду рішення у зв'язку з нововиявленою обставиною.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

На підтвердження того, що про укладення вищезазначених договорів заявнику не було відомо під час ухвалення рішення суду першої інстанції, остання подала до суду лист ТОВ «ОТП Факторинг» №828 від 02.04.2015 року.

Натомість апелянт зазначаючи про те, що дана інформація могла бути відома заявнику на час ухвалення рішення, яке є предметом перегляду, не надав до суду належних та допустимих доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження даного факту.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно умов договору концесії комісії, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», останній має право на представництво інтересів комітента.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.03.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (комітент) та ПАТ «ОТП Банк» (комісіонер) було укладено договір комісії, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, комітент уповноважує комісіонера діяти від свого імені, але в інтересах комітента щодо вчинення правочинів, пов'язаних з обслуговуванням кредитного портфелю, включаючи, але не обмежуючись: приймати платежі за кредитними договорами від боржників/поручителів у національній та іноземній валюті; у випадку отримання платежів від боржників/поручителів за кредитними договорами у іноземній валюті, - конвертувати в іноземній валюті, в українські гривні та перерахувати їх на користь комітента; проводити претензійну роботу, ініціювати судове провадження та представляти інтереси комітента в суді, у разі якщо боржники/поручителі не виконують або вчасно не виконують свої зобов'язання за кредитними договорами та договорами поруки; перераховувати комітенту усі кошти, отримані комісіонером від реалізації заставного майна тощо.

Отже зі змісту вказаного договору вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уповноважив ПАТ «ОТП Банк» представляти його інтереси в суді та діяти саме в його інтересах.

Натомість під час розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк», останній не вказував на те, що здійснює представництво ТОВ «ОТП Факторинг Україна», залишивши поза увагою суду факт укладення вищезазначених договорів.

Скасовуючи заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції діяв в межах наданих йому ст. 365 ЦПК України повноважень, а тому колегія суддів не вбачається підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Виговської Дарї Олександрівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :