Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3666/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Є.У.№ 334/1717/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни, ТОВ «Порше Лізінг Україна», терті особи Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ, ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 29.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис № 95 про повернення лізингодавцю ТОВ «Порше Лізинг Україна» об'єкта фінансового лізингу автомобіля «Ауді А6» (2,8 FSI), що був переданий ОСОБА_3 у користування на підставі договору про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 р., у зв'язку з невиплатою лізингових платежів в період з 16 березня по 16 листопада 2015 року у розмірі 236 327, 81 грн. Посилаючись на те, що між сторонами існує спір про недійсність договору фінансового лізингу, просила суд на підставі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимог задовольнити повністю.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис вчинений нотаріусом у відповідності з вимогами Закону України «Про нотаріат», спору щодо розміру заборгованості між сторонами не було, а сама по собі незгода лізингоодержувача з умовами договору фінансового лізингу, оспорення його дійсності в судовому порядку не є підставою для того, щоб вважати вимоги лізингодавця з повернення автомобіля спірними.

Колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, на підставі яких вирішено спір. А також вважає, що рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, зокрема, є таким, що відповідає ст.ст. 213, 214 ЦПК України щодо його законності і обґрунтованості.

Встановлено, що 28 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу № 00009474, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме автомобіль марки«Ауді А6» (2,8 FSI), а лізингоодежувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно із умовами цього договору. Строк лізингу становить 60 місяців. Лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку Порше Лізинг Україна в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. в США, визначених відповідно до п.6.3 та п.6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього лізингу. Для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь ТОВ платежі до графіка сплати лізингових платежів (додаток до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу. Лізингодавець має право в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору, зокрема, нездійснення оплати одного лізингового платежу, розірвати його і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача за виконавчим написом нотаріуса ( а.с.106-114).

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 611, 612, 614, 623-625, 629, 651, 653 ЦК України (нормативні акти в редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин), цивільні права та обов'язки, що виникають з обов'язкового для сторін договору, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов'язання, одностороннє розірвання договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків; кредитор управі вимагати захисту свого порушеного права, зокрема, передачі речі, за відповідних умов достроково; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Правовідносини щодо фінансового лізингу регулюються положеннями ст.ст. 806-809 ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг» (Закон № 723/97-ВР), за приписами якого за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ст. 1 ч. 2).

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором (ст. 16 Закону).

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів; відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову (ст. 7 ч.ч. 2, 3).

Стаття 10 Закону передбачає право лізингодавця відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом (ч. 1 п. 3); вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках (ч. 1 п. 4); обовязок лізингодавця - прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу (ч. 2 п. 5).

Лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі (ст. 11 ч. 2 п. 3); у разі дострокового розірвання договору лізингу - повернути предмет лізингу (ст. 11 ч. 2 п. 7).

Лізингоодержувач ОСОБА_3 порушила свої зобов'язання за договором фінансового лізингу. Розпоряджаючись своїм цивільним правом на захист на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України), лізингодавець використав передбачене законом і договором право припинити правовідношення, а також повернути від лізингоодержувача об'єкт (предмет) лізингу із використанням інституту захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису (ст. 16 ч. 2 п. 7, абз. 2, ст. 18 ЦК України).

Зібраними у справі доказами підтверджуються такі обставини.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» рекомендованим листом із повідомленням про вручення направило 16.11.2015 р. ОСОБА_3 вимогу № 00009474 про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (а.с. 48-50). Лізингодавець визначив заборгованість лізингоодержувача станом на 16.11.2015 у розмірі 236 327, 81 грн., з яких несплачені лізингові платежі 222 063,16 грн. і вимагав її сплати протягом 3-х днів з дня отримання вимоги. Ґрунтуючись на ст. 7 ч. 2 Закону № 723/97-ВР, на положеннях п.п. 8.3.2., 12.6.1., 12.9. Умов лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» повідомило ОСОБА_3 про відмову від договору, у зв'язку з чим поставило вимогу повернути йому за місцем знаходження офісу автомобіль упродовж 10-ти робочих днів з дня одержання цієї вимоги. Лізингодавець проінформував, що остаточний розрахунок буде проведено після погашення заборгованості, повернення предмету лізингу та його продажу, а у випадку невиконання вимоги він вимушений буде стягнути прострочену заборгованість та витребувати предмет лізингу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом або судовим порядком.

ОСОБА_3 отримала 28.11.2015 р. указану вище вимогу, що підтверджується копією повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення із зазначенням цієї дати та підписом отримувача (а.с. 50).

Таким чином, лізингодавець (кредитор), для якого внаслідок порушення зобов'язання лізингоодержувачем (боржником) його виконання втратило інтерес, реалізував своє право на односторонню відмову від зобов'язання і днем припинення (розірвання) договору фінансового лізингу є 11.12.2015. З цього дня грошово-майнові відносини сторін розглядаються у площині розрахунків у зв'язку з достроковим припиненням зобов'язання, а не в контексті виконання договірного зобов'язання відповідно до визначених ним умов, строків, розмірів лізингових платежів, правових наслідків належного виконання договору.

Після розірвання договору ТОВ «Порше Лізинг Україна» 28.01.2016 подало приватному нотаріусу Київського МНО Семеновій Г.В. заяву про вчинення виконавчого напису, в якій вказувало на порушення умов договору про фінансовий лізинг від 28.01.2014 № 00009474 лізингоодержувачем ОСОБА_3, зазначало, що з 16.03.2015 р. виникло прострочення зобов'язання, лізингоодержувач платіжні вимоги не виконав, станом на 16.11.2015 лізингові платежі не були здійснені належним чином, борг склав 236 327,81 грн., тому просило встановленим порядком вчинити виконавчий напис на договорі з метою звернення стягнення на об'єкт фінансового лізингу (а.с. 100). До заяви сторона договору додала пакет документів, що свідчив про наявні правовідносини (копії договору (а.с. 106-116), рахунків-фактур, виставлених лізингоодержувачу, з відмітками щодо оплати (а.с. 118-141), докази надіслання та отримання вимоги про сплату заборгованості, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (а.с. 101-105), інші документи), а також детальну виписку-розрахунок щодо руху коштів за договором та заборгованості станом на 16.11.2015 (а.с. 117).

Обґрунтовуючи свою правову позицію в справі, позивач посилався, на те, що ним в судовому порядку оспорювався договір фінансового лізингу.

Разом з тим, як встановлено судом, станом на час вчинення нотаріальної дії (29 січня 2016 року) судовим рішенням від 12 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду від 9 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору фінансового лізингу були залишені без задоволення, а тому спір про дійсність договору лізингу вже був вирішений судом, судове рішення набрало законної сили.

За умовами договору про фінансовий лізинг і за приписами Закону № 723/97-ВР, прострочення сплати лізингоодержувачем лізингового платежу, що перевищує 30 календарних днів, є самостійною і достатньою підставою для вимоги лізингодавця про повернення (витребування) предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Закон України «Про нотаріат» (ст.ст. 87-89), Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мінюсті України від 22.02.2012 за № 282/20595) (п. 1.1. § 1, п.п. 3.1., 3.5. § 3, §4, п. 7.1. § 7 Глави 16 Розділу ІІ), Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 (п. 8), передбачають, що:

для витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість;

нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, зокрема, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років;

безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищезгаданим Переліком документів, до яких для повернення об'єкта лізингу належать оригінал договору лізингу і засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Відтак, для застосування відповідальності лізингоодержувача (боржника) у вигляді повернення у безспірному порядку об'єкта лізингу лізингодавцю законом встановлений правовий інститут вчинення нотаріусом відповідного виконавчого напису, для чого подаються документи, що підтверджують безспірність такої відповідальності боржника перед стягувачем.

Такі документи були ТОВ «Порше Лізинг Україна» подані нотаріусу, перед яким не ставилося питання про стягнення грошових сум (боргу), а виходячи із того, що визначальним є саме факт безспірного порушення стороною договору зобов'язань у спосіб, наведений вище, йшлося про повернення стягувачу об'єкта (предмета) лізингу. Факти прострочення лізингових платежів як такі не заперечуються й боржником, встановлені, а строки порушень, що є достатніми для застосування такої іншої (спеціально визначеної законом і договором) відповідальності боржника, підтверджуються наявними в справі доказами.

У нотаріуса не було підстав для сумнівів у відповідному порушенні зобов'язання та в обґрунтованості звернення стягувача стосовно наведених умов для вчинення виконавчого напису з метою повернення об'єкта лізингу.

Нотаріус не мав підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії і 29.01.2016 приватний нотаріус Київського МНО Семенова Г.В. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 95, яким зобов'язала повернути від ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль марки «Ауді» моделі А-6, вартістю 681 600, 90 грн., що був переданий у користування на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг від 28.01.2014 № 00009474, за невиплачену в період з 16.03.2015 по 16.11.2015 заборгованість, яка станом на 16.11.2015 складає 236 327, 81 (а.с. 52).

Вирішуючи спір, суд врахував, що виконавчим написом зобов'язано саме повернути об'єкт лізингу стягувачу від боржника, а не стягнуто борг, про безспірність якого у випадку стягнення коштів може, за наявності для того підстав, ставитися та відповідним чином мотивуватися питання.

Крім того, зміст виконавчого напису відповідав обставинам справи та змісту документів, поданих нотаріусу, за визначений період відповідний борг мав місце, а оспорення лізингоодержувачем у судовому порядку договору фінансового лізингу не має значення у контексті наявності підстав для розірвання лізингодавцем договору та для вчинення виконавчого напису про повернення об'єкта лізингу.

У зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорювання ОСОБА_3 договору не усуває підстав для вчинення виконавчого напису, а підлягає врахуванню при розрахунках між сторонами лізингового договору.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: