Справа № 604/395/16-ц
Провадження № 2/604/196/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року смт. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільській області

в складі: головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, з якою мають спільну дитину. Після розірвання шлюбних відносини між ним та його колишньою дружиною склались неприязні відносини через виховання дитини, оскільки дочка фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку з цим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року ОСОБА_5 було зобовязано не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дочки та визначено конкретно дні : зокрема 1-3 субота місяця з 17.00 год. до 20.00 год., 2-4 неділя місяця з 09.00 год. до 13.00 год., а також щосереди з 18.00 до 20.00 год. 13 листопада 2015 року біля 10.00 год. під час відвідування дочки, відповідач по справі, який являється рідним братом його колишньої дружини і з яким він теж перебуває у неприязних відносинах, виїжджаючи із подвіря господарства своїм власним транспортом автомобілем НОМЕР_1, вчинив на нього наїзд, спричинивши йому тілесні ушкодження у виді синця на передньо-при середній поверхні нижньої половини лівого коліна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. В результаті отриманих тілесних ушкоджень він поніс матеріальні збитки, що повязані із витратами на лікування, придбання медикаментів, загальна сума яких становить 719 гривень. Крім того йому заподіяно моральної шкоди, яка виражається у тому, що після нанесення тілесних ушкоджень стан його здоровя значно погіршився, істотно змінились його життєві та виробничі стосунки з товаришами та рідними, він не може активно брати участь у нормальному житті, оскільки при фізичному навантаженні постійно відчуває болі після нанесення тілесних ушкоджень і задля відновлення попереднього стану здоровя йому потрібно чимало зусиль. Розмір моральної шкоди оцінює в 10 000 грн., яку просить стягнути із відповідача у його користь. Крім того просить стягнути з відповідача по справі на його користь судові витрати, що складаються із надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позові, уточнивши їх та просить стягнути із відповідача по справі в його користь 1448 гривень матеріальної шкоди, 10 000 гривень моральної шкоди, 6 220 гривень за надання правової допомоги, транспортні видатки в розмірі 392 гривні, та судовий збір в розмірі 551.20 гривень.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач являється колишнім чоловіком його сестри ОСОБА_5, із якою позивач перебуває у неприязних відносинах. 13 листопада 2015 року біля 10.00 год. позивач прийшов провідувати свою дочку, однак між ним, його матірю та сестрою виник конфлікт щодо дитини, а саме те, що вона не по сезону одіта. Після чого його сестра пішла до приміщення будинку переодівати дитину, а він мав намір виїхати з території подвіря, однак коли він власним автомобілем наблизився до воріт, то йому умисно на капот кинувся позивач, після чого різко натиснув на педаль гальма, від чого він злетів із капоту. Переконавшись, що позивач не отримав тілесних ушкоджень, а відразу піднявся - поїхав дальше. Вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач сам умисно спровокував дану конфліктну ситуацію, кинувся на капот його автомобіля, що видно із диску відеозапису, котрі зробив позивач та просить дослідити у судовому засіданні, а тому вважає, що його діями не могло бути спричинено будь-якої матеріальної чи моральної шкоди позивачу, а відтак і позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні просить відмовити. Крім того просить не брати до уваги 3 квитанції про витрати в якості доказу за червень місяць, оскільки незрозуміло їх походження, приписи лікаря щодо придбання саме таких медикаментів, їх необхідності, оскільки з часу виникнення інциденту пройшло багато часу, а характер отриманих травм та їх локалізація не дозволяє ствердити про такий довгий період часу їх локалізації.

Відповідач ПАТ «страхова компанія «Країна», будучи належним чином повідомленою про день час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились просять справу розглядати у їх відсутності, однак подали письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що згідно ст. 6 ЗУ « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну. 17 вересня 2015 року між ПАТ«СК Країна» та ОСОБА_4 було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1998286, строк дії якого з 18 вересня 2015 року по 17 вересня 2016 року. За даним полісом було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак такої пригоди немає, а відтак і немає страхового випадку. Крім того жодна із сторін по справі не повідомили страхову компанію у строк, визначений законом щодо дорожньої пригоди, не надали письмового пояснення, будь-яких доказів щодо підтвердження факту ДТП, а відтак і страхова компанія не може нести відповідальність у розумінні вимог ст.ст. 33, 33-1, 35.1,37 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» за дії що вчинив безпосередньо відповідач ОСОБА_4, а тому в задоволенні позовних вимог до ПАТ«СК Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди просять відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, доводи відповідача та його представника, ознайомившись та проаналізувавши у повній сукупності із наданими сторонами доказами, прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань :

Постановою Головного управління Національної поліції у Тернопільській області від 30 грудня 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000354 від 14 грудня 2015 року, за фактом ДТП, яка мала місце 13 грудня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у звязку з відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення.

Згідно вказаної постанови 13 грудня 2015 року близько 10.20 год. на вулиці біля господарства ОСОБА_5, що в с. Зарубинці Підволочиського району Тернопільської області, водій ОСОБА_4, виїжджаючи із подвіря господарства, керуючи своїм автомобілем НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 передньою лівою частиною автомобіля, в той час, коли ОСОБА_7 знаходився в стоячому положенні спереду автомобіля неподалік вхідних воріт, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забоїв лівого та правого колінних суглобів.

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 провадженням закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показала, що 13 грудня 2015 року близько 10.20 год. вона разом із сином приїхали до господарства ОСОБА_5, що в с. Зарубинці Підволочиського району Тернопільської області з метою провідати онучку. Вона із сином зробили ОСОБА_5 зауваження з приводу того, що дитина одіта не по сезону і може захворіти, після чого ОСОБА_5 забрала дитину та пішла у приміщення будинку. Через деякий час її сину стало відомо, що дитину на подвірї посадили у автомобіль її брата і мали намір вивезти з території господарства. Після чого коли відповідач виїжджав із подвіря, умисно здійснив наїзд транспортним засобом на її сина, хоча мав можливість зупинити транспортний засіб або уникнути наїзд на нього шляхом обїзду, однак цього не зробив. В результаті наїзду син отримав тілесні ушкодження.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису наїзду автомобілем відповідача ОСОБА_4 на позивача ОСОБА_3 вбачається, що при виїзді автомобіля НОМЕР_3 з домогосподарства ОСОБА_5, а саме перед вїзними воротами позивач ОСОБА_3 стояв посередині воріт та перешкоджав рух транспортного засобу, на пропозицію матері ОСОБА_8 відійти у сторону не відреагував, а продовжив стояти посередині вїзних воріт. Водій автомобіля БМВ відповідач ОСОБА_4, попередньо подавши звуковий сигнал, підїхавши впритул до позивача, пригальмував, а коли ОСОБА_3 ліг на капот автомобіля натиснув педаль газу і проїхавши декілька метрів різко загальмував, від чого позивач злетів із капоту транспортного засобу. Здійснити обїзд позивача ОСОБА_3, як про це стверджував сам позивач та його матір у судовому засіданні, у відповідача ОСОБА_9 не було можливості.

Згідно резолютивної частини висновку експерта № 1872 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи від 15 грудня 2015 року в ОСОБА_3 виявлений синець на передньо-присередній поверхні нижньої половини лівого коліна. Цей синець, з огляду на вид ушкодження, форму розміри та забарвлення утворились в ОСОБА_3 внаслідок впливу тупого предмета приблизно за 2-3 доби до судово-медичної експертизи, не виключено під час дорожньо-транспортної пригоди 13 грудня 2015 року, за обставин якої описані в постанові. Виявлений в ОСОБА_3В синець за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

Згідно п. 4.1 ПДР України пішоходи повинні рухатися, тримаючись правого боку.

Пунктом 4.11 ПДР України передбачено, що пішоходи повинні не створювати перешкод для дорожнього руху.

Пунктом 4.14 ПДР України передбачено, що пішоходові забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не повязано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Згідно п.2.3 (б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Суд, незважаючи на те, що позивач ОСОБА_3 свідомо, умисно перешкоджав руху транспортного засобу відповідача, чим порушив вимоги п.п.4.1, 4.11, 4.14 ПДР України, доведеною вину у даній ситуації відповідача ОСОБА_4, у спричинені тілесних ушкоджень позивачу і перебувають у причинно-наслідковому звязку, оскільки відповідач мав змогу повністю здійснити зупинку керованого ним транспортного засобу після чого з метою врегулювання конфліктної ситуації викликати працівників поліції та звернутись із відповідною заявою у правоохоронні органи з метою перевірки та прийняття відповідного рішення.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно наданих позивачем квитанцій вартість витрат на лікування від отриманих тілесних ушкоджень, внаслідок наїзду транспортного засобу під керуванням відповідача становить 756,80 грн. Вказані квитанції не оспорювались відповідачем по справі, а тому є належними і допустимими доказами.

Разом із тим суд не бере до уваги надані позивачем квитанції на суму 398 гривень, що датовані 13-14 червня 2016 року, оскільки з них неможливо встановити, що медикаменти які придбані у аптеці необхідні для лікування позивача ОСОБА_3, внаслідок наїзду на нього транспортним засобом та перебувають у причинно-наслідковому звязку із отриманими травмами, крім того відсутнє будь-яке призначення лікуючого лікаря на дані ліки, а також суд враховує, вид тілесних ушкоджень, та значний проміжок часу що минув із часу наїзду тобто 13 грудня 2015 року та придбання ліків 13-14 червня 2016 року.

Таким чином судом встановлено, що 13 грудня 2015 року близько 10.00 год. внаслідок наїзду автомобілем відповідача ОСОБА_4 на позивача ОСОБА_3 останньому були спричинені тілесні ушкодження у виді синця на передньо-присередній поверхні нижньої половини лівого коліна вартість лікування якого становить 756,80 грн., які слід стягнути із відповідача в користь позивача.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні позивачем не доведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, на які посилається позивач в частині відшкодування моральної шкоди, а саме, що після отриманих тілесних ушкоджень погіршився його стан здоровя, істотно змінились його життєві та виробничі стосунки з товаришами та рідними, те що він не може активно брати участь в нормальному житті, оскільки постійно відчуває болі після отриманих тілесних ушкоджень, не зміг із друзями зустріти новий рік.

Також суд бере до уваги те, що позивач порушивши правила дорожнього руху, свідомо і умисно перешкоджав руху транспортного засобу, яким керував відповідач, ліг на капот його автомобіля, тим самим своїми діями спровокувавши його до здійснення наїзду. Після того як упав з капоту транспортного засобу відразу піднявся та продовжив ходити, обурюючись разом із матірю діями відповідача.

Таким чином за вказаних та встановлених у судовому засіданні обставин, враховуючи принцип справедливості та законності, відсутність належних доказів на підтвердження своїх вимог, що зазначені у позові вважає, що у їх задоволенні в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Що стосується заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_3 до відповідача ПАТ «страхової компанії «Країна», то суд вважає, що в їх задоволенні також слід відмовити, виходячи із наступних міркувань :

Відповідно до п. 33-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобовязані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Відповідно до ст. 34.4 Закону для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники.

Згідно ст. 35.1. Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа. яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (заяву про страхове відшкодування).

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. При цьому, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Відповідно до ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Також відповідно до ст. 37 Закону встановлено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування якими є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку.

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до абз. 4 п. 16 Постанови №4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

В судовому засіданні позивачем не доведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів цивільно-правової відповідальності страхової компанії у конкретному випадку, дотримання позивачем вимог ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,а тому у задоволенні позовних вимог до відповідача слід відмовити за безпідставність.

Разом із тим у відповідності до ст. 88 ЦПК України із відповідача ОСОБА_4 слід стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам в користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються які складаються із судового збору в розмірі 551.20 грн витрат на правову допомогу, що у відповідності до вимог ЗУ « Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах становить 4793,40 грн., а також документально підтверджених витрат, що повязані із явкою до суду в розмірі 440, 09 грн,

Керуючись ст. ст. 60, 88, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, ст. 1167, 1172, 1187 Цивільного кодексу України, ст. ст 33 - 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 756, 80 грн, судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 4793,40 грн, витрат, що повязані із явкою до суду в розмірі 440,09 грн, та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 діб з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис.

Копія вірна

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_10