У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі не виконують своїх зобов'язань перед позивачем щодо належного виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкСиббанк» та ОСОБА_3, з додатковою угодою до нього. За вказаним договором банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 96 тис. доларів США під 13,5 % річних до 24 квітня 2015 року. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 20 листопада 2013 року заборгованість становить 1 130 515 грн 45 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 649 013 72 коп.; відсотків - 436 501 грн 72 коп.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» купив у АКІБ «УкСиббанк» право вимоги кредитора за вказаним кредитним договором.

В забезпечення виконання всіх зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №200855.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 130 515 грн 45 коп.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11 серпня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у сумі 1 130 515 грн 45 коп., яка складається із: суми заборгованості за кредитом - 694 013 грн 72 коп.; суми заборгованості за відсотками - 436 501 грн 72 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 солідарно зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором за період з 06 червня 2013 року по 24 квітня 2015 року у розмірі 478 313 грн 90 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Установлено, що 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 0 та додаткову угоду до нього від 30 квітня 2009 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 96 тис. доларів США зі сплатою 13,5 % за користування кредитними коштами, строком до 24 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання вказаного договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 25 квітня 2008 року укладено договір поруки та додаткову угоду від 30 квітня 2009 року.

Відповідно до акта прийому-передачі від 01 лютого 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_3 належним чином не виконує умови укладеного кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 20 листопада 2013 року становить 1 130 515,45 грн.

Відповідно до договору встановлено графік погашення кредитної заборгованості.

15 березня 2013 року на адреси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ПАТ «Дельта Банк» були надіслані досудові вимоги, в яких було зазначено про те, що АТ «Дельта Банк» вимагає розглянути претензію в строки, передбачені законодавством та договором, та сплатити прострочену (поточну) заборгованість. У разі незадоволення цієї претензії банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусову стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 12.1 кредитного договору відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п. п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати, що термін повернення кредиту настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст.559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні ч. 4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог банку до ОСОБА_4

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова