Справа № 357/373/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до: 1) ОСОБА_1; 2) ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

18.12.2015 року позивач звернувся (поштовим відправлення) до суду із вищевказаною позовною заявою.

Вказував, що 01.02.2008 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 74/МК33/2008-840, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування 25 000 доларів США під 14,4 % річних, а відповідач ОСОБА_1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, передбаченому кредитним договором.

Зазначав, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 01.02.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Посилаючись на порушення зобовязань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором № 74/МК33/2008-840 від 01.02.2008 року в сумі 43 970,01 доларів США та 403 038,62 грн., а також стягнути 20 358,07 грн. судового збору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсягу.

Представник відповідачів в судовому засіданні, подавши письмове заперечення та заяву про застосування строків позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

01.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 74/МК33/2008-840, відповідно до умов якого позивач надав останньому грошові кошти в розмірі 25 000 доларів США на споживчі потреби під 14,4 % річних.

Згідно п. 3.1 договору, кредит надається позичальнику строком по 02.02.2015 року включно, зі сплатою за користування кредитом, відсотків з розрахунку 14,4 % річних, що обчислюються виходячи з 360 днів у році.

01.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору № 74/МК33/2008-840 від 01.02.2008 року.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 08.07.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору № 74/МК33/2008-840 від 01.02.2008 року в розмірі: 22 966,91 доларів США - за кредитом; 21 003,10 доларів США - по сплаті відсотків; 16 377,58 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 2 195,30 доларів США штраф.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 1.3 договору поруки, відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

Пунктом 2.1 вказаного договору сторони погодили, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Враховуючи положення вищевказаної правової норми та умови договору поруки, суд вважає, що з відсутності в матеріалах справи доказів предявлення вимоги до поручителя, порука відповідача ОСОБА_2 є припиненою, тому в частині позовних вимог про солідарне стягнення з нього заборгованості необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Під час укладення кредитного договору сторонами було затверджено графік повернення кредиту та сплати відсотків.

Пунктом 1.3 кредитного договору визначено кінцевий термін повернення кредиту 02 лютого 2015 року включно.

В матеріалах справи міститься копія досудової вимоги ПАТ КБ «Надра» про виконання зобовязання позичальника від 02.12.2011 року, з якої вбачається, що починаючи з 01.06.2011 року ОСОБА_1 не виконуються зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01.12.2011 року виникла заборгованість в розмірі 31 285,65 доларів США. Разом з цим, посилаючись на п. 4.1.4 кредитного договору, банк висунув вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості.

Таким чином, у позивача ПАТ КБ «Надра» виникло право вимагати повернення кредиту та нарахованих процентів по щомісячних платежах з 01.06.2011 року, проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 18.12.2015 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, у зв'язку із зверненням позивача до суду після спливу трирічного строку позовної давності, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, неустойки та процентів за період до 18.12.2012 року, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Разом з цим, згідно правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-249цс15, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про стягнення процентів за період з 18.12.2012 рок по 02.02.2015 року, тобто до закінчення дії кредитного договору, підлягає задоволенню.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, сума боргу по процентах за вказаний період складає 6 614,45 доларів США, що станом на 08.07.2015 року становить 143 533,57 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 1 435,36 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до: 1) ОСОБА_1; 2) ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (в стані припинення) заборгованість по сплаті відсотків за кредитним договором № 74/МК33/2008-840 від 01.02.2008 року в розмірі 6614,45 доларів США, що еквівалентно 143 533,57 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі 1 435,34 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_3