Справа № 462/5836/16 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/7422/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання рішення недійсним та визнання права на приватизацію, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_4 у відкритті провадження у справі за їх позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання рішення недійсним та визнання права на приватизацію.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Вважає дане рішення суду помилковим і прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачі звернулися з позовом до двох відповідачів, а судове рішення мотивоване та винесене стосовно одного відповідача, а саме Департаменту містобудування Львівської міської ради. Зазначають, що судом не звернуто уваги на обґрунтування позову та допущено помилкового висновку про те, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Вказують на те, що спір у справі, що розглядається не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування. Навпаки позивачі вважають, що даний спір є цивільно-правовим, оскільки цей спір про право цивільне.

В судове засідання окрім представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, відмовляючи у відкриті провадження у справі суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 15, 122 ЦПК України, ст. 18 КАС України вказував про те, що з поданої заяви вбачається, що відповідач є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства та на вирішення переданий публічно-правовий спір, тому справа повинна бути розглянута у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Так, як вбачається із матеріалів справи позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися із позовом в Залізничний районний суд м.Львова в порядку цивільного судочинства до двох відповідачів Львівської міської ради та Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради, у якому просили: визнати незаконним п.п.1.1.8 Ухвали Львівської міської ради від 21.05.2009 року за №2683 «Про затвердження переліку земельних ділянок призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах» в частині; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні для ведення садівництва - 0,12 гектара та для будівництва індивідуального гаражу - 0,01 гектара за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Вказане є правовою позицією Верховного суду України, висловленою у Постанові від 16.12.2015 року справа №6-2510цс15, прийнятій в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до застосування.

Як вбачається із змісту позовної заяви вимоги: про визнання частково незаконним рішення органу місцевого самоврядування в частині затвердження частини спірної земельної ділянки, як такої, що призначена для продажу у власність або права оренди на аукціонах та визнання права на приватизацію земельної ділянки у частинах, заявлено позивачами з підстав тривалого фактичного користування цією земельною ділянкою та з метою захисту свого цивільного права на користування нею та передачу її у частинах у приватну власність. Зважаючи на вказане спір виник про право цивільне та не носить публічно правового характеру.

Тому, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити.

Ухвалу ж суду, як таку, що вимогам закону не відповідає слід скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Під час такого суду слід із суворим дотриманням, зокрема, і згаданих норм процесуального закону, вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.Л. Шумська