Справа № 350/40/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1451/2016
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Горейко М.Д.,-

секретаря Драганчук У.М., з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 23 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення боргу.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є неправильним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, суд не врахував всіх обставин справи, висновки суду не ґрунтуються на доказах.

Апелянт не погоджується з тим, що в рішенні суд першої інстанції вказав, що розписка написана ОСОБА_3 не є належним та допустимим доказом виникнення у ОСОБА_3 боргових зобовязань перед ОСОБА_2, тобто вона не може відповідати за повернення ОСОБА_4 ним же викрадених грошей. Також не погоджується з тим, що суд вказав, що позивачкою в судовому засіданні не доведено факту укладення договору позики чи виникнення інших зобовязань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2, а наявна в матеріалах справи розписка не створює правових наслідків для відповідачки у вигляді повернення викрадених грошей.

Апелянтка вважає, що склавши власноручні розписки 10 лютого 2014 року та 2 березня 2015 року ОСОБА_5 взяв на себе обовязок повернути викрадені ним гроші в сумі 5700 доларів США. Дані гроші зобовязувався повернути в термін до 1 серпня 2015 року.

02 березня 2015 року також в присутності свідків відповідачка склала власноручно розписку вказавши: « в разі несплати сином ОСОБА_5 боргу 5 700 доларів зобовязуюся повернути.». Отже, ОСОБА_3 також взяла на себе обовязок сплатити суму боргу позивачці, в випадку неповернення сином боргу.

Розписка ОСОБА_3, складена нею власноручно, є належним і допустимим доказом що призвела до виникнення боргових зобовязань перед апелянткою, тому висновки суду не відповідають зібраним по справі доказам.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 02 березня 2015 року в присутності свідків написав розписку, що він самовільно проник у будинок ОСОБА_2 і викрав 5700 доларів, які зобовязувався повернути до 15 квітня 2015 року в сумі дві тисячі доларів, а решту 3700 доларів до 01 серпня 2015 року( а.с.15-16).

02 березня 2015 року в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідачка ОСОБА_3 надала розписку в якій зазначила, що в разі несплати її сином ОСОБА_4 боргу в сумі 5700 доларів, остання зобовязувалась їх повернути ( а.с.17).

З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що вона написала 02.03.2015 року розписку, однак розраховувала, що гроші сплатить син, який помер.

Як на підставу для задоволення своїх вимог ОСОБА_2 посилається на норми ЦК України, які регулюють зобовязальні відносини, зокрема ст.ст. 509, 510, 511, 513, 519, 520, 521, 524, ЦК України, вважаючи що між нею та відповідачкою склалися боргові зобовязання.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

На підтвердження зобовязання відповідачки перед позивачкою, остання надала розписку, яка на її думку породжує зобовязання.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що таким документом може бути підтверджено тільки договір позики відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України. Однак розписка, написана відповідачкою ОСОБА_3, не є належним та допустимим доказом виникнення у неї боргових зобовязань перед ОСОБА_2 Відповідачка не може відповідати за повернення ОСОБА_4 ним же викрадених грошей.

Оскільки позивачкою в суді не доведено факту укладання договору позики чи виникнення інших зобовязань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2, а наявна в матеріалах справи розписка не створює правових наслідків для відповідачки у вигляді повернення викрадених грошей, тому суд прийшов до обґрунтованого переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 23 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8

ОСОБА_9