Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді - Бенца К.К.,

при секретарі Коціпак З.П.

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 13.01.2014 р. о 08 год 40 хв в с. Оноківці по вул. Джерельній відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Представник позивача вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_4 ОСОБА_5 дорожнього руху , за що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2015 р. ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

Внаслідок даної пригоди потерпіла особа - позивач ОСОБА_1 зазнав матеріальної шкоди у розмірі 9220,40 грн. у зв'язку з чим звернувся до ОСОБА_4 із досудовою вимогою про відшкодування завданої шкоди.

Оскільки позивачу завдано матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а водій автомобіля марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні ДТП, в добровільному порядку відповідач ОСОБА_4 завдану шкоду не відшкодував, з посиланням на викладене, а також на норми ст.ст. 1166,1167,1187 ЦК України, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму завданих матеріальних збитків в розмірі 9220,40 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 5000, 00 грн. яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок пошкодження свого майна , втраті почуття спокою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в межах позовної заяви в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав викладених у позові. Крім того, пояснив, що належний йому транспортний засіб, який був пошкоджений внаслідок ДТП, він відремонтував за власні кошти, а тому просить відшкодувати завдану йому матеріальну та моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Пояснив суду, що розмір завданої моральної шкоди обґрунтовує тим, що протягом одного місяця був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, чим порушено звичний життєвий уклад. Крім того, він є опікуном пристарілої людини, яка потребує допомоги та медичного лікування, а відтак будучи позбавленим можливості пересуватися на автомобілі, поніс додаткові витрати . Його представник звертався з усною заявою до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» у якій застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак йому було відмовлено, у звязку із тим, що відповідач не звертався до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» із страховою подією.

Позивач ОСОБА_1, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка зазначив, що він не звертався до суду з позовом до страхувальника, МТСБУ щодо відшкодування завданої йому шкоди внаслідок пошкодження його транспортного засобу.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Пояснив, що дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача по справі , відбулась з вини відповідача по справі, що стверджується постановою суду. Крім того, в судовому засіданні зазначив, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 13.01.2015 року, а в позовній заяві допущена описка щодо дати вчинення дорожньо-транспортної пригоди, на підтвердження чого також надав суду ухвалу суду від 20.01.2016 року про виправлення описки допущеної в постанові Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2015 р. в частині дати вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Вказав на те, що на імя відповідача ОСОБА_4 надсилалась досудова вимога, однак відповідач по справі в добровільному порядку не відшкодував завдану шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. Надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Зокрема вказав на те, що відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач ОСОБА_4 застрахував відповідальність власника транспортного засобу марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у ПАТ УСК Арант Авто відповідно до укладеного полісу і який діяв на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Даним полісом збезпечений транспортний засіб марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 повинен був подати до страхової компанії, що уклала договір з винуватцем ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування, разом із довідкою про ДТП та інші документи , що стосуються страхового випадку та позивач в жодному разі не повинен розпочинати відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля без погодження із страховою компанією. СК протягом трьох днів після отримання заяви про виплату страхового відшкодування направляє експерта для обчислення збитків.Вказує на те, що відповідно до чинного законодавства страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього обовязкового страхування. Вважає, що позивач повинен був звернутися до суду з позовом до страхової компанії або МТСБУ. Вказав на те, що відповідач ОСОБА_4 не звертався до СК ПАТ УСК Арант Авто і він не зобовязаний був до неї звертатись, відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «Ніссан», а отже не несе жодної відповідальності. Крім того, вважає ремонтну калькуляцію № 1701 від 17.01.2015р. що представлена позивачем до суду не офіційною, а вважає таку фальсифікованою, оскільки в ній відсутні дані ремонтної служби, реквізити особи яка її складала, відсутній штамп ремонтної майстерні. Крім того, вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди необгрунтованими, позивач не привів дані про розрахунок моральної шкоди. Просив відмовити в заоволені позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, 13.01.2015 р. о 08 год 40 хв. в с. Оноківці по вул. Джерельній відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який керуючи автомобілем на крутому спуску не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу в русі транспортного засобу марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого було порушено вимоги ОСОБА_5 дорожнього руху та пошкоджено автомобіль марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вищевказане ДТП призвело до завдання автомобілю марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належному ОСОБА_1 значних механічних пошкоджень.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2015 р. у справі 308/693/15 ОСОБА_4 визнано винним, у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП, що мало місце 13.01.2014 року та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 340 грн. в дохід держави. /а.с.8/

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2016 року виправлено описку допущену в постанові Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2015 р. в частині дати вчинення правопорушення, замість помилково зазначеної 13.01.2014р. вважати вірним 13.01.2015р. ( а.с. 74)

Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_4 у вчиненні 13.01.2015 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України доведення не потребує.

23 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_4 , як особи, яка завдала шкоди із досудовою вимогою про відшкодування завданої шкоди. /а.с.9/

Як встановлено судом, 19.01.2015 року судовим експертом НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області - ОСОБА_7 був виготовлений висновок експертного дослідження №1 за наслідками огляду 15.01.2015р. транспортного засобу марки «Джелі» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з описом вартості відновлювального ремонту автомобіля та з фототаблицями /а.с. 96-105/

Відповідно до висновку експертного дослідження №1 від 19.01.2015 року складеного судовим експертом ОСОБА_7 , вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить 9220,40 грн. /а.с. 96-100/

Згідно ремонтної калькуляції та аркушу перевірки даних № 1701 від 17.01.2015 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить 9220,40 грн., копія ремонтної калькуляції завірена судовим експертом НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області - ОСОБА_7 /а.с. 103-105/

Поясненнями представника відповідача в судовому засіданні стверджено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ПАТ УСК Гарант Авто і договір ( поліс) діяв на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, на підтвердження чого надав суду інформацію відносно дії полісу серії АІ № 6947802 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди , без будь яких реквізитів ( а.с. 56) Проте, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на підтвердження своїх пояснень ні представником відповідача , ні відпавідачем до суду надано не було.

Як стверджено позивачем та його представником в судовому засіданні, позивач не звертався до суду з позовом до страховика щодо виплати страхового відшкодування.

До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди ( ст. 1166 ЦК України). Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Саме, до викладеного вище, зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року.

Доводи представника відповідача про те, що непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до особи, яка завдала шкоду, на думку суду не заслуговують на уваги виходячи з наступного.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року - право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виходячи з викладеного, на переконання суду, позивач по справі правомірно , на власний розсуд, обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ії цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками , зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкодазавдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав неналежними доказами висновок експертного дослідження №1 від 19.01.2015 року складеного судовим експертом ОСОБА_7 щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 та ремонтної калькуляції та аркушу перевірки даних № 1701 від 17.01.2015 р.

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та сприяв здійсненню прав представника відповідача, зокрема шляхом розяснення представнику відповідача його право на звернення до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, а також розяснив наслідки невиконання процессуальних дій.

Представник відповідача не заявив клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а відтак суд вирішив справу на підставі тих доказів, що були надані сторонами в ході судового розгляду.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

Висновок експертного дослідження №1 від 19.01.2015 року складеного судовим експертом ОСОБА_7 щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 на якому міститься печатка та оригінал підпису судового експерта , суд вважає належним доказом у справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до особи, яка завдала шкоди шляхом заявлення позову до відповідача ОСОБА_4 щодо стягнення суми матеріального збитку завданого позивачу в розмірі 9 220,40 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до вимог ст. 23 ЦК України суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи яка завдала моральної шкоди та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п.3 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування.

Суд вважає, що у зв'язку з пошкодженням майна позивача йому спричинена і моральна шкода. Враховуючи суть позовних вимог, тривалість моральних страждань позивача , час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивача, суд виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості визначає розмір моральної шкоди в 1000, 00грн. , задовільняючи частково позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку , що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 22, 23,509,511,636,1166,1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( податковий номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 9 220,40 ( девять тисяч двісті двадцять ) гривень ( сорок) копійок та суму завданої моральної шкоди в розмірі 1000,00 ( одна тисяча) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( податковий номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 243,60 (двісті сорок три ) гривні 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8