АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8831/14-ц Номер провадження 22-ц/786/812/16Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Мартэва С.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Шевченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: виконавчий комітет Полтавської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" про визнання права власності на самочинне будівництво.

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визначивши третіми особами, виконавчий комітет Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області та ПП ПБТІ «Інвентаризатор», прохаючи визнати за нею право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: на прибудову, позначену літ. «а-8», до житлового будинку літ. «А1», по АДРЕСА_1, у вигляді кухні 2-5, площею 10,8 кв.м., санвузлу 2-6 площею 2,1 кв.м., вбудованої шафи 2-7 площею 0,6 кв.м., внутрішнього тамбуру 2-8 площею 0,5 кв.м.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що згідно з договором дарування її чоловіку ОСОБА_8 належала 1/5 частина житлового будинку з частиною надвірних побудов, що знаходяться по АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 1246,00 кв.м. В процесі володіння та користування вказаною частиною житлового будинку її чоловіком без отримання належних дозволів з метою поліпшення житлових умов було проведено самочинну побудову, а саме: кухню площею 10,8 кв.м., санвузол площею 2,1 кв.м., вбудовану шафу площею 0,6 кв.м. та внутрішній тамбур площею 0,5 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. 11.03.2011 року вона отримала технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, згідно з яким, самочинним будівництвом у цьому домоволодінні є: кухня, позначена літ. «а-8», № приміщення 2-5, площею 10,8 кв.м., санвузол 2-6, площею 2,1 кв.м., вбудована шафа 2-7 площею 0,6 кв.м., внутрішній тамбур 2-8 площею 0,5 кв.м. 21 січня 2012 року вона отримала свідоцтво про спадщину за законом, згідно з яким, вона успадкувала 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями. Самочинно побудовані приміщення у спадок нею отримані не були, у зв`язку із чим, вона звернулась із заявою до ПП ПБТІ «Інвентаризатор», але отримала відмову. Також позивачка вказала, що співвласники вказаного домоволодіння не заперечують проти проведеної самочинної добудови та реєстрації за нею права власності на неї.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено, визнано за нею право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: на прибудову позначену літ. «а-8» до житлового будинку літ «А-1», по АДРЕСА_1, у вигляді кухні 2-5, площею 10,8 кв.м., санвузлу 2-6, площею 2,1 кв.м., вбудованої шафи 2-7 площею 0,6 кв.м., внутрішнього тамбуру 2-8. Площею 0,5 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з норм ст.ст. 376-377 ЦК України, у яких передбачено, що суд, на вимогу власника земельної ділянки, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника.

Не погодившись із судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, яка не була стороною у справі, але рішення у справі вплинуло на її права, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення ддя справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого суду від 05.09.2014 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 вказала, що вона є власницею 6/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Вона вважає, що позивач ОСОБА_3 свідомо, з метою введення суду в оману не залучила до розгляду справи інших співвласників житлового будинку - ОСОБА_2 та ОСОБА_9, з метою приховання тих обставин, що виконане нею самочинне будівництво призвело до руйнації стін і стелі їхньої частини будинку. Отже, вважає, що висновок суду, про те, що співвласники будинку не заперечують проти проведеної самочинної добудови, не ґрунтується на зібраних по справі доказах. А отже, судом помилково було застосовано норму ст. 376 ЦК України, що передбачає можливість визнання у судовому порядку за вимогою власника земельної ділянки права власності на нерухоме майно яке самочинно збудоване на ній, якщо воно не порушує прав інших осіб. З посиланням на роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляд цивільних кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, апелянт вказувала на те, що земельна ділянка, на якій знаходиться самочинне будівництво у приватну власність не передавалась, а тому, помилковим є висновок місцевого суду про те, що самочинне будівництво розташоване на оформленій земельній ділянці. Також апелянт вказала, що позивачем не було надано доказу звернення до компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність, дають підстави вважати, що наявний спір про право. Зокрема, апелянт вказала на відсутність у матеріалах справи відомостей про звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації. Також апелянт вказала, що позивач визначив відповідачами лише частину співвласників домоволодіння, а суд, в свою чергу, не вирішив питання про визначення кола осіб, на права яких може вплинути рішення у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, не подання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з договором дарування від 10.10.2003 року, чоловіку ОСОБА_3 - ОСОБА_8 належала 1/5 частина житлового будинку з частиною надвірних побудов, що знаходяться по АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 1246,00 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовано: «А-1» - житловий будинок, жилою площею 72,70 кв.м., «Б», «Ж», «Е», «Е-1» - сараї, «Г», «Л», «З» - вбиральні, № 1 - огорожа, № 2 - водогін дворовий (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 рок ОСОБА_8 помер. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.01.2012 року, спадкоємцем майна померлого є його дружина - ОСОБА_3 Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 1/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, яка у приватну власність не передавалась. На зазначеній земельній ділянці розташовані: житловий будинок А1, житловою площею 79,4 кв.м., загальною площею 148,3 кв.м., господарчі будівлі: сарай Ж, сарай Е, сарай Е 1, вбиральня Г, вбиральня З, вбиральня Л, трубопровід № 2, огорожа № 3, ворота огорожі № 5, огорожа № 6, огорожа № 7, згідно інвентаризації від 11.03.2011 року встановлено, що загальна площа житлового будинку А-1 складає 176,1 кв.м., житлова площа складає 95,3 кв.м., площі змінились згідно з рішенням виконкому Октябрської ради від 26.10.2004 року за № 410, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.10.2010 року та ухвали Октябрського райсуду від 05.11.2010 року, що належала померлому ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Філімоновою В.М. 10.10.2003 року за реєстровим № 3309 та зареєстрованого в Приватному підприємстві «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 10.10.2003 року в реєстрову книгу № 25 за № 33 (а.с. 5).

Згідно з технічним паспортом від 11 березня 2011 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою буд. АДРЕСА_1, власниками будинку є ОСОБА_4 (6/25 частки власності), ОСОБА_5 (5/25 частки власності), ОСОБА_2 (6/50 частки власності), ОСОБА_6 (3/50 частки власності), ОСОБА_7 (3/50 частки власності), ОСОБА_9 (6/50 частки власності). Також, до технічного паспорту від руки внесено виправлення, викреслено ОСОБА_8, вписано ОСОБА_3 (1/5 частки власності) (а.с. 8).

Також, у матеріалах справи міститься заява від імені ОСОБА_9 про те, що він не заперечує проти добудови до будинку ОСОБА_8 розміром 1,83х3,25 та побудови гаража розміром 5,87х5,00 (а.с. 16).

Згідно з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2006 року, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 розірвано. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину 6/25 домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1, вартістю 7279 грн. 92 коп. Визнано за ОСОБА_9 право власності на ? частину 6/25 домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1, вартістю 7279 грн. 92 коп. (а.с. 59).

Згідно з витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно за № 11490473 від 09.08.2006 року, ОСОБА_2 згідно з рішенням Октябрського районного суду від 23.05.2006 року є власницею (приватна спільна часткова власність) 6/50 частки (а.с. 60).

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України

прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша

статті 213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні

висновки суду, що відповідають встановленим на підставі

достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення

справи.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що після смерті ОСОБА_8, 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, успадкувала його дружина - ОСОБА_3

Ще за життя ОСОБА_8 було проведено самочинну побудову, а саме: кухню площею 10,8 кв.м., санвузол площею 2,1 кв.м., вбудовану шафу площею 0,6 кв.м. та внутрішній тамбур площею 0,5 кв.м.

Після смерті свого чоловіка, ОСОБА_3 успадкувала лише 1/5 частину житлового будинку й не успадкувала самочинні побудови.

Згідно з п. 6 Постанови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно з нормою ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його сперті.

Відповідно до роз`ясень, викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з нормою ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що суду було відомо про те, що співвласниками житлового будинку, окрім відповідачів є й ОСОБА_9 (6/50 частки власності) та ОСОБА_2 (6/50 частки власності) (а.с. 8), попри це, не з`ясувавши ставлення вказаних осіб до самочинного будівництва, що було проведено, суд задовольнив позовні вимоги, у повному обсязі не дослідивши усіх обставин, що є обов`язковими для з`ясування при розгляді даної категорії справ. Натомість, суд послався лише на твердження позивача, що співвласники не заперечують проти проведеного самочинного будівництва. Наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_9 не спростовують того, що судом особисто не було досліджено думку усіх співвласників будинку з даного питання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норму матеріального прва (ч. 5 ст. 376 ЦК України), адже подача ОСОБА_2 апеляційної скарги, свідчить, що вона була не згідна з проведеним самочинним будівництвом, а отже, є хибним та передчасним висновок суду першої інстанції про те, що таке будівництво не порушує права інших осіб.

З матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину, вбачається, що будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, яка у приватну власність не передавалась (а.с. 5), що у своєму рішенні констатував і суд першої інстанції. Будь-які документи, що посвідчували б форму власності земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Позивачем у позовній заяві не було зазначено відомостей про звернення до інспекції державного будівельного архітектурного контролю щодо прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. Вказаних доказів позивач до матеріалів справи також не долучив, а отже, суд першої інстанції їх не досліджував.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Попри те, що Інспекція ДАБК у Полтавській області, була визначена відповідачем, як третя особа у справі, судом не було з`ясовано, чи зверталась ОСОБА_3 до інспекції щодо прийняття об`єкта до експлуатації.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВСС України № 6 від 30.03.2012 року, вирішуючи справу вказаної категорії, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, якщо таке звернення було, чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушені будівельні норми і правила істотними.

Вказані обставини судом першої інстанції з`ясовані не були, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, у рішенні має місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає до скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Так, до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає 300 грн. - судового збору та 3858 грн. 40 коп. витрат на правову допомогу, що разом складає 4158 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1, 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2014 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з: судовий збір - 300 грн., витрати на правову допомогу - 3858 грн. 40 коп., що разом складає 4158 грн. 40 коп. (чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.А. Чічіль

Судді: С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль