Головуючий суду 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Доповідач - Романченко В.О.
Справа № 415/4124/14-ц
Провадження № 22ц/782/246/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого: Романченка В.О.

суддів: Заіки В.В., Украінцевої Л.Д.

за участю секретаря: Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, третя особа - ОСОБА_5,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно, на утримання її повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення нею навчання , але не більше ніж до досягнення 23-річного віку.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що донька продовжує навчання у Київському національному торгівельно-економічному університеті м. Києва. У зв'язку з навчанням, дочка позбавлена можливості влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату, саме тому потребує матеріальної ї допомоги, яка безпосередньо не пов'язана з оплатою навчання, а потрібна на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Вона проживає з дочкою, яка знаходиться на її утриманні та вважає, що дочці потрібна також матеріальна допомога з боку батька, який може надавати таку допомогу. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, має можливість надавати матеріальну допомогу, але добровільно це робити відмовляється. Аліменти відповідач нікому не сплачує, тому просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2016 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 року на період її навчання аліменти у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 06.11.2014 року і до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2016 року включно. На підставі ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Всі учасники судового процесу про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Розмір аліментів на повнолітних дітей у відповідності зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності зі ст.. 182 Сімейного Кодексу України При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» : «Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття ( незалежно від форми начання, виникає за обо'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.»

Судом встановлено, що з 17 грудня 1993 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 4), від якого, згідно копії свідотства про народження (а.с. 5) мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із копії студентського квитка НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_5 є студенткою Київського національного торговельно-економічного університету з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року ( а.с.6-7).

Із довідки № 2265/30 від 05.11 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 є студенткою денної форми навчання, факультету економіки, менеджменту і права Київського національного торговельно-економічного університету. Закінчує навчання за навчальними планами бакалавра - червень 2016 року ( а.с.14).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Згідно із копією договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2009 року укладеного між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_4, ОСОБА_2 (покупці) вбачається, що продавець продав, а покупці купили у рівних долях кожному вищезазначену квартиру загальною площею 88,50 кв.м та складається з трьох житлових кімнат, площею 48,80 кв.м (а.с.101, 102).

Із довідки від 17.02.2016 року № 127 вбачається, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у Лисичанському міському центрі зайнятості, як безробітний станом на 17.02.2016 року ( а.с.137). Довідка Державної податкової інспекції у м. Лисичанську від 17.02.2016 року № 1301/110 свідчить про те, що ОСОБА_4 станом на 18.02.2016 року як суб'єкт підприємницької діяльності не зареєстрований ( а.с.138).

Відповідно до ст. 10. ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що і батько і мати повинні утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, до закінчення нею навчання.

Позивач взагалі не надала доказів про свій матеріальний стан та не довела потребу у матеріальній допомозі на утримання доньки з боку відповідача саме в сумі 1500 грн.

Розмір аліментів судом визначено відповідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, виходячи з матеріального становища відповідача та інших обставин, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги носять суб'єктивне тлумачення представником позивача обставин справи і правових норм та не містять підстав якіб б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, а тому на увагу не заслуговують.

Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства. Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.. 303, 307,308, 313,314,315, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: