Справа № 307/1973/15-ц
Провадження № 2/307/63/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І. при секретарі Комяті Н.А. з участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника Солотвинської селищної ради ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою :

ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Солотвинської селищної ради, де треті особи Тячівська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 предявив позов в суд про визнання за ним права власності на спадковий будинок № 29 по вул. Тячівській в смт. Солотвино.

Позовні вимоги мотивує тим, що його мати ОСОБА_5, померла 10 лютого 1995 року при житті вчинила заповіт на його імя за реєстровим № 97 від 29 квітня 1989 року, який посвідчений секретарем виконкому Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області. До спадкового майна ОСОБА_6 входить, а житловий будинок та господарські споруди за адресою № 29 по вул. Тячівська (Туряниці) в смт. Солотвино, а також земельна ділянка загальною площею 0, 240 га..Після смерті матері він вступив в фактичне управління та володіння спадковим будинком оскільки був прописаний та постійно мешкав у будинку № 29 по вул.. Тячівській з 2 серпня 1988 року по день смерті 10 лютого 1995 року.

13 січня 2015 року він звернувся до державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом про, що до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис №56983641. Державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на домоволодіння, що знаходиться в смт. Солотвино по вул. Тячівській №29 та відсутня його державна реєстрація в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача ОСОБА_1І позовні вимоги підтримала викладені в позовній заяві та просить суд визнати право власності на спадковий будинок № 29 по вул. Тячівській (Туряниці) в смт. Солотвино за ОСОБА_4. На даний час між спадкоємцями не має спору за житловий будинок, але вони спорять за земельні ділянки.

Представник позивача ОСОБА_4М позовні вимоги підтримала у повному обємі і просить їх задовольнити

Представник Солотвинської селищної ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю не заперечує проти визнання права власності на будинок № 29 по вул.. Тячівській в смть. Солотвино.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори та Відділу держаної реєстрації речових прав в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлені, а тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити.

Архівним витягом стверджується, що на підставі рішення № 157 виконкому Солотвинської селищної Ради депутатів трудящих від 18 вересня 1975 року ОСОБА_6 надано дозвіл на перебудову свого власного житлового будинку № 27 по вул.. Туряниці в смт. Солотвино.

Свідоцтвом про смерть стверджується, що ОСОБА_5 померла 10 лютого 1995 року.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5 заповіла все своє майна своєму сину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Поняття майнового права визначено ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до нього майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Стаття 190 ЦК України встановлює, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частина 5 статті 1268 ЦК України встановлює порядок прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації (ст.ст.1268, 1269, 1299 ЦК).

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця права, отримати право на її проведення.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Частиною 1 ст.182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обовязковій державній реєстрації . Державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухомість, обтяження таких прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до п.6 ст.3 вищевказаного закону - будь-які правочини щодо нерухомості укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього закону.

Таким чином, на даний час державна реєстрація права власності на нерухомість є обовязковою умовою оборотоздатності такого майна, то є можливості особи, який вважає себе його власником, здійснювати будь-які угоди щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування. У зв'язку із цим було зроблено витяг із зазначеного узагальнення.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ВССУ вказав: При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Статтею 1299 ЦК встановлено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених частиною 1 статті 1297, частиною 1 статті 1299 ЦК України, по оформленню права на спадщину, у складі якого є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в пункті 27 постанов від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є право встановлювальними документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна (ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України Про власність обєктами права особистої власності можуть бути житлові будинки, квартири, предмети особистого користування й інші речі.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України Про власність володіння майном визначається правомірним, якщо зворотне не буде встановлено судом.

Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України в (ред. 2004 р.) відноситься до першої черги спадкоємців, інших спадкоємців на майно померлої ОСОБА_6 не має, що є доведеним та встановлено в судовому засіданні.

Про прийняття позивачем ОСОБА_4 спадщини - спадкового будинку після смерті ОСОБА_6, свідчить та обставина, що він звернувся в Державну нотаріальну контора з заявою про прийняття спадщини, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як на час відкриття спадщини проживав у спадковому будинку де проживає і тепер.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї.

За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити.

На основі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 215, 213 ЦПК України, ст. ст. 376 ч.3, 1233-1235, 1261, 1268 ч.3 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати право власності в цілому на спадковий будинок № 29 з надвірними спорудами по вул. Тячівська в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканцем смт. Солотвино, вул. Тячівська, № 29, Тячівського району, Закарпатської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення,

Суддя Тячівського районного суду: В.І.Мельник