Справа № 203/2592/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 липня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі - Штефані Д.Г.

за участю представника позивача- Жданенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_2, про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

01 червня 2016 року заявник ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вказаною позовною заявою, посилаючись на наступні обставини.

01 березня 2013 року між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір №19180-41-13-2, відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 550 000 грн. 00 коп. Також 01 березня 2013 року між банком та боржником було укладено договір іпотеки посвідчений 01 березня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 та зареєстрований за №275, відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок та земельну ділянку, що за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Олександрійська, буд. 33. 14 березня 2016 року позивачем було отримано повідомлення від ОСОБА_1 ВДВС Дніпропетровського МУЮ (вих.. №5343/06-41/9), в якому зазначно, що в ході примусового виконання вимог ПАТ «Альфа-Банк» за виконавчим листом №71/1442/14, головним державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_4 було накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 08 травня 2016 року було ухвалено Самарським районним судом м. Дніпропетровська рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 На даний час позивач позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки у звязку з накладенням вищезазначеного арешту.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ВДВС ДМУЮ в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановлено, що 01 березня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 19180-41-13-2 у відповідності до умов якого, банк надав боржнику кредитні кошти у розмірі 550 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та боржником було укладено договір іпотеки, посвідчений 01 березня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №275, у відповідності до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Олександрійська, буд. 33.

Кірвоський ВДВС ДМУЮ повідомило ПАТ «Банк «Київська Русь» про те, що 14.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №206/4764/13-ц, виданого 07.03.2014 Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ІмексБанк» суму боргу 38724,91 грн. та судовий збір 387,24 грн. 14.03.2014р. державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження на підставі заяви стягувача відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №58094659 від 25.04.2016р. вбачається, що власником земельної ділянки, площею 0,1 га, № 33 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Олександрійська є ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЕ №159874, виданий 06.06.2007р.

Згідно до статті 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом».

У відповідності до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Як вбачається з матеріалів справи Кірвоський ВДВС ДМУЮ при виконанні виконавчих дій 14.03.2014р.р. був накладений арешт на майно, яке належить третій особі та оголошено заборону на його відчуження.

Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 в п. 16 розяснив що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом предявлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 548 ЦК України передбачені загальні умови забезпечення виконання зобовязання. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено кодексом.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 14 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповіднодост. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту.

Оскільки позивач є єдиним іпотекодержателем (заставодержателем) майна на яке накладено арешт, а боржник свої зобов'язання перед кредитором не виконує, то позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, а накладений ОСОБА_1 ВДВС ДМУЮ арешт, не дає позивачу скористатися своїм правом

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Банк «Київська Русь» про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Судом неодноразово розяснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені в судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає за необхідне їх задовольнити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 15, 16, 215-216, 509, 575 ЦК України, 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа- Савельев ОСОБА_5, про звільнення майна з-під арешту, задовольнити.

Звільнити з-під арешту іпотечне майно- житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Олександрійська, буд.33, що належать на праві власності ОСОБА_2, шляхом зобовязання ОСОБА_1 ВДВС Дніпропетровського МУЮ на винесення відповідної постанови.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Карпенко С.Ф.