АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4289/16 Головуючий 1 інстанції: Вельможна І.В.
Справа № 621/3068/15-ц Доповідач : Пшенічна Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції про визнання наказу незаконним, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ПАТ Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС звернулося до суду з позовом, в якій просило зобовязати ОСОБА_3, охоронника 3 розряду загону відомчої воєнізованої охорони вчинити певні дії, а саме пройти перевірку знань з охорони праці й протипожежної безпеки, службової та стрілкової підготовки.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати наказ директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 26 листопада 2015 року № 528 незаконним, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано наказ директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_4, № 528 від 26.11.2015 року про відсторонення ОСОБА_3 від роботи незаконним.

Зобовязано ПАТ Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС провести оплату ОСОБА_3 середнього заробітку за вимушений прогул з 26.11.2015 року.

Стягнуто з ПАТ Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС на користь держави 551,20 грн. судових витрат.

Додатковим рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2016 року Стягнуто з ПАТ Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС на користь ОСОБА_3 551,20 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги вказують на те, що наказ ОСОБА_3 доведено до відома, вона його не виконала і в судовому засіданні першої інстанції особисто підтвердила, що станом на 18.05.2016 рік вона не пройшла перевірку знань з охорони праці, а тому підстав для визнання незаконним наказу № 528 від 26.11.2015 року немає.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу за первісним позовом у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, відповідач не надав обєктивних даних про ухилення ОСОБА_3 від проходження перевірки знань з охорони правці й протипожежної безпеки.

Судова колегія погоджується з висновками сулу першої інстанції щодо відмови у задоволені первісного позову, але не погоджується з рішенням суду щодо задоволення зустрічного позову і цій частині згідно з п.3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи і відмовляє ОСОБА_3 у задоволені зустрічного позову.

ОСОБА_3М працювала в загоні відомчої воєнізованої охорони на Зміївській тепловій електричній станції Публічнонго акціонерного товариства «Центренерго» на посаді охоронника 3 розряду.

Протоколом № 299 від 03.14 2014 р. засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці, пожежної безпеки, технічної експлуатації спец. видів робіт зазначено дата наступної перевірки знань, а саме 06.11.2015 року. В протоколі зазначено види робіт та перелік нормативної документації яку необхідно знати, вказаний протокол містить підпис ОСОБА_3, що свідчить про те, що їй було відомо про дату проходження перевірки знань (т.1 а.с.5)

ОСОБА_3 зазначеної дати не зявилася для проходження перевірки знань, про що було складено акт (.1 а.с.6)

Розпорядженням № 52 від 10.11. 2015 року ОСОБА_3 було призначено почергову перевірку знань на 20.11. 2015 року. З розпорядженням ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її розпис у розпорядженні (т. 1 а.с. 7), але і зазначеної дати ОСОБА_3 не зявилася для перевірки знань, про свідчить акт від зазначеної дати (т. 1 а.с 8).

В заяві від 20.11. 2015 року ОСОБА_3 пояснила, що письмові пояснення з приводу не проходження перевірки знань надасть 24. 11. 2015р. Зазначеної дати ОСОБА_3 не надала пояснень з зазначеного питання, про був складений відповідний акт від 24.11.2015 року.(т.1, а.с. 9,11). У подальшому також не було надані ніяких пояснень, що відмови від проходження перевірки знань.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3М ОСОБА_5 пояснила, що оскільки ОСОБА_3 були заздалегідь відомі результати проходження перевірки знань, вона була впевнена, що не пройде цю перевірку, так як у неї склалися негативні відносини з керівництвом, та їй не було надано перелік питань з яких буде проходити перевірка знань, то вона вважала за доцільне не проходити цю перевірку знань.

Судова колегія вважає, що пояснення, стосовно очікуваних результатів від перевірки знань ґрунтується за особистій уяві ОСОБА_3, а питання щодо перелік питань для перевірки знань, то вони зазначені в протоколі № 299 від 03.14 2014 р , з яким вона ознайомлена і ці пояснення не є підставою для відмови ОСОБА_3 від проходження перевірки знань.

ОСОБА_3 зверталася до роботодавця з заявою про надання їй документації, яка регулює організацію проведення перевірки знань, на що отримала відповідь, що вона не позбавлена можливості ознайомитися з необхідною для неї документацією, але не пояснювала причини відмови від проходження такої перевірки (т.1 а.с 204, 205).

За правилами ст. 18 Закону України «Про охорону праці», працівники, зайнятті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі .. відмови або ухилення від навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони.

ОСОБА_3 не заперечує, що посада, яку вона обіймала, передбачає перевірку знань з охорони праці та протипожежної безпеки.

На підставі зазначеної норми права наказом № 528 від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати і їй запропоновано до 10 грудня 2015 року пройти перевірку знань з охорони праці й протипожежної безпеки. Наведений наказ було направлено ОСОБА_3 поштою та отримано нею 09.12.2015 року (т.1 а.с. 161-163).

ОСОБА_3 не зявилася для проходження перевірки знань у додатково зазначений термін і самовільно залишила місце роботи.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що у роботодавця були підстави для відсторонення ОСОБА_3 від роботи у звязку з ухилянням від проходження перевірки знань з охорони праці та протипожежної безпеки

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно відмови у задоволені первісного позову, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки правовідносини щодо обовязку працівника пройти перевірку знань, врегульовані нормами трудового законодавства України, чим роботодавець і скористався відсторонив ОСОБА_3 від роботи

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач за первісним та зустрічним позовами не довели своїх позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2016 року змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та визнання наказу директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_4, № 528 від 26.11.2015 року про відсторонення ОСОБА_3 від роботи незаконним і зобовязання ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС провести оплату ОСОБА_3 середнього заробітку за вимушений прогул з 26.11.2015 року.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії