Справа №333/8753/15-ц
Провадження №2/333/537/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарях Некрашевич Є.В., Кабановій К.О.,

при розгляді у відкритому судовому засіданні цивільної справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2015 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась із позовом ОСОБА_1, в якому на підставі ч.2 ст. 107 ЖК України просить виселити ОСОБА_2 з незаконно займаного нею приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, б. 1 кв. 44 без надання іншого житла. Позивач посилається на те, що відповідачка незаконно вселилася в її з чоловіком квартиру 17.11.2015 року. З 1989 року відповідачка постійно проживала зі своєю сімєю за адресою: пгт Камишуваха, вул.. Радянська, 8-А Оріхівського району Запорізької області. Добровільно виселятися відповідач не бажає, тому звернулась до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представник за довіреністю ОСОБА_3 позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.

Відповідачка позов не визнала, оскільки вона є співвласницею цієї квартири, тому вселилася в неї правомірно.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Квартира № 44 в б. 1 по вул. Гаврилова в м. Запоріжжя на праві власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, кожному по ? частині, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 25818 від 31.10.2006 року.

В цій квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою №1807 від 23.11.2015 р. Центру обслуговування абонентів № 11 МКП «Основаніє» (а.с.6).

Допитані в суді свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що вони не бачили відповідачку в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач в обґрунтування свого позову посилається на ч.2 ст. 107 ЖК, проте, відповідно до ч.2 ст. 107 ЖК у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Тобто, вказана норма Закону розповсюджується на наймача та членів його сімї, проте, відповідачка ОСОБА_2 не є наймачем квартири 44 в б. 1 по вул.. Гаврилова в м. Запоріжжя, вона є одним із співвласників цієї квартири, отже ч.2 ст. 107 ЖК не регулює виниклі між сторонами відносини.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Доводи позивача та її представника про те, що квартира приватизована незаконно не можуть братися судом до уваги, оскільки приватизація цієї квартири на час розгляду справи не скасована, отже, відповідачка залишається співвласницею квартири.

Доводи позивача та його представника, що відповідачка не проживала в цій квартирі більше 25 років, має інше житло, не впливають на висновки суду, оскільки закон не зобовязує власника житла постійно проживати в належному йому житлі. Більше того, ч.1 ст. 383 ЦК України передбачає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Діючим законодавством не передбачена можливість виселяти співвласників житла з належного їм житла. Тому суд вважає позов безпідставним та необґрунтованим, отже таким, що не підлягає задоволенню

Оскільки, у задоволенні позову відмовлено - судові витрати, понесені позивачкою при поданні позову, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення залишити без задоволення.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська