Справа №336/1401/16-ц
пр.№2/336/1268/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі: Аксьоновій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання матері, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, у якому просить: стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь аліменти у розмірі 1/5 частині усіх видів заробітку з кожного до зміни матеріального та сімейного становища сторін.

На обгрунтування позову зазначає, що відповідачі є її дітьми, на цей час позивачка є пенсіонеркою, знаходиться у скрутному матеріальному становищі та потребує допомоги.

Крім того, діти зареєстровані у її квартирі і вона вимушена нести витрати на утримання квартири.

У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову, при цьому, пояснила, що пенсія не забезпечує їй належного лікування та рівня життя, двоє з дітей працюють та повинні допомагати їй матеріально. ОСОБА_3 не працює, зловживає наркотичними засобами, знаходиться на її утриманні.

При розгляді справи зясовано, що позивачка, позиваючись до трьох відповідачів, має пятьох дітей, які залучені до участі у справі у якості третіх осіб.

Третя особа ОСОБА_6, підтримала позов матері про стягнення аліментів, пояснивши, що вона проживає разом із позивачкою, знаходиться на її утриманні, не працює.

Третя особа ОСОБА_5 повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, суд ухвалив розглядати справу на його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 просить розглядати справу на її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, суд ухвалив розглядати справу на його відсутність.

Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має пятьох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вирішуючи спір, суд виходить з правового змісту ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу України, якою унормований обовязок дітей утримувати батьків, які є непрацездатними, потребують матеріальної допомоги.

При цьому, обовязок утримання не повязується з матеріальним станом дітей.

Проте, вирішальним критерієм у вирішенні спору є потреба у допомозі позивачки, яка має бути підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки є оціночною категорією, зокрема, за наявності отримання доходу на рівні забезпеченого державним мінімумом.

Встановлено, що позивачка є пенсіонеркою, перебуває на обліку в УПФУ Шевченківського району м.Запоріжжя, розмір її пенсії дорівнює 1584,63 грн., що перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум та розмір мінімальної пенсії (а.с.8).

Щодо стану здоровя позивачки, з відповіді МСЧ «МОТОР СІЧ» №979/0114 від 13.05.2016 року убачається, що позивачка перебуває на обліку у медичному закладі ПАТ «МОТОР СІЧ», обслуговується безоплатно, як пенсіонер підприємства. Щодо обстеження зверталася у 2004 році, лікувалася, останнє звернення у 2016 році, після предявлення позову. Позивачці лише рекомендоване лікування.

Відтак, позивачка не довела, що вона несе витрати на лікування, що воно їй призначене, або її стан здоровя погіршився.

Посилання позивачки на необхідність допомагати непрацездатним дітям не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 є працездатною, не працює, оскільки, як убачається з її пояснень в судовому засіданні, не хоче працювати за фахом (муляр-штукатур). ОСОБА_5, хоча і є інвалідом 3 групи, проте, отримує пенсію у розмірі 1130,00 грн., та є працездатним з певними обмеженнями.

Твердження про те, що матеріальний стан позивачки значно погіршують дії відповідачів, які, не проживаючи у квартирі тривалий час, не знімаються з реєстрації та не сплачують комунальних послуг, не впливають на висновок суду, оскільки позивачка не позбавлена права вирішити питання зняття з реєстрації осіб, які не проживають у квартирі у встановленому законом порядку, зважаючи на те, що відповідачі не оспорюють зазначене.

Заборгованість, яку сплачує позивачка, може бути предметом іншого позову до відповідачів і не є підставою для задоволення позову, не враховуються судом й потреби на поліпшення зовнішності та забезпечення влаштування особистого життя.

Крім того, слід зазначити, що вимога до ОСОБА_3 не може бути задоволена, оскільки сторони визнають, що він не працює, тобто не має доходу, частка з якого визначається на стягнення аліментів, суд розглядає позов в межах заявленого.

Підсумовуючи викладене, суду не надано доказів, які б могли підтвердити правомірність вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 74, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України, ст. 202 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Артемова