АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

25 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Крижанівської Г.В.

при секретарі - Сірій О.Г., Субчаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Маляра МаксимаВасильовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

встановила:

у березні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 135 914 грн. 02 коп. за кредитним договором від 22.03.2006 р. та в сумі 703 869 грн. 09 коп. за договором про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 р.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача - Маляр М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого він є, та ОСОБА_1 22.03.2006 р. було укладено Кредитний договір, за умовами якого їй було надано кошти в сумі 14 000 дол. США на строк до 22.03.2013 р. зі сплатою 13% річних. З даним позовом позивач звернувся до суду 28.03.2014 р. та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості в сумі 135 914 грн. 02 коп.

29.04.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого він є та відповідачем було укладено 29.05.2008 р. Кредитний договір за умовами якого позичальнику було надано 50 000 дол. США. на строк до 29.05.2018 р. за сплатою 15% річних. В рахунок погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 703 869 грн. 09 коп. позивач просив звернути стягнення на вказаний вище предмет іпотеки.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2014 р. вказані справи були об'єднані в одне провадження.

31.10.2014 р. позивач подав заяву про зміну предмету позову та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з двома кредитним договорами в загальній сумі 839 783 грн. 11 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж за договором від 22.03.2006 р. позичальник внесла 28.10.2009 р., а за договором від 29.05.2008 р. - 30.11.2009 р., а до суду звернувся з пропуском трирічного строку. Про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідач заявляла.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, відповідач мала погашати заборгованість по вказаним кредитним договорам рівними сумами щомісячними платежами та сплачувати відсотки на залишок заборгованості згідно графіків погашення. Сторони при укладенні вказаних договорів встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення окремих платежів) згідно з графіком платежів. Отже заборгованість у відповідача виникла з 28.10.2009 р. за договором від 22.03.2006 р., оскільки внесений платіж був меншим, ніж було передбачено умовами договору. За договором від 29.05.2008 р. заборгованість виникла 30.11.2009 р., оскільки внесений платіж був меншим від передбаченого умовами договору.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки умовами договорів кредиту були передбачені окремі самостійні зобов'язання боржник по поверненню боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником свого обов'язку позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості по тілу кредиту: за договором від 22.03.2006 в сумі 8 499, 60 дол. США, а за договором від 29.05.2008 р. 47 083, 06 дол. США.

Враховуючи, що позивачем було пропущено позовну давність за окремими платежами з жовтня 2009 р. по березень 2011 р., та з листопада 2009 р. по квітень 2011 р., на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 3 999,80 дол. США та 35 415,90 дол. США відповідно. Оскільки позивачем було заявлено про стягнення заборгованості за курсом НБУ 100 дол. США - 799,30 гривень, судова колегія визначає заборгованість в сумі 315 049 грн. 69 коп.

Разом з тим, вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам в межах строку позовної давності задоволенню не підлягають, оскільки з наданих позивачем розрахунків та довідок про рух коштів на рахунках неможливо визначити точний розмір відсотків, нарахованих на поточну суму заборгованості та на прострочену з урахуванням сплачених позичальником сум. Представники позивача в судових засіданнях не змогли пояснити численні розбіжності в наданих розрахунках. Так, в довідці про рух коштів на рахунку НОМЕР_1 (кредитний договір від 22.03.2006 р. дані за дебетовим оборотом 14 000 повністю збігаються з сумою по кредитовому обороту і залишок становить 0.00 ( а/с 29 т. 1, а/с 169-175 т. 1, а/с18 т. 2). В розрахунках заборгованості за договором кредиту від 29.05.2008 р., який міститься на а/с 33 т. 2 суми заборгованості станом на 19.11.2011 р. відрізняються від сум, зазначених на ту ж дату, в розрахунку, який міститься на а/с 79 т. 2. Також представники позивача не змогли пояснити довідки про розмір списаних за рахунок спеціальних резервів заборгованість за нарахованими доходами та списаної у збиток заборгованості за кредитними операціями (а/с 36 т. 1) нарахування неамортизованого дисконту за кредитами (а/с170 т. 1)..

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по тілу кредитів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Маляра Максима Васильовича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 315 049 грн. 69 коп. та судовий збір в сумі 5 378 грн. 14 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 756/436714-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2205/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.