печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до про захист, честі, гідності та ділової репутації та просив визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та репутацію ОСОБА_1, інформацію, викладену в листі від ІНФОРМАЦІЯ_1НОМЕР_1 підписаного Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 на ім'я Міністра інфраструктури України ОСОБА_6., а саме: "вважаю за необхідне негайно взяти до уваги наявну в матеріалах кримінального провадження №0000240 інформацію стосовно причетності ОСОБА_1 до махінацій з державною власністю під час його перебування на посаді директора підприємства, заснованого шляхом неузгодженого відчуження

власності ПрАТ "УДП", та скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст 191 Кримінального кодексу України, а саме вчинення ним незаконних дій щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання

свого службового становища у великих розмірах.

У зв'язку з цим наказ про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов'язки голови правління ПрАТ "УДП" повинен бути скасований".

З метою спростування недостовірної інформації, просить зобов'язати Міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) повідомити Міністру інфраструктури України про ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили. Також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 13774 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження причетності позивача до протиправної діяльності, створює уявлення про позивача, як злочинця, у зв'язку з причетністю до вчинення злочинів, а також до привласнення значних сум, порушує принцип презумпції невинуватості.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала з підстав наведених вище.

Представники відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення .

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_2 особисто підписав та направив на адресу Міністра інфраструктури України ОСОБА_6. лист від ІНФОРМАЦІЯ_1 наступного змісту:"Вважаємо за необхідне негайно взяти до уваги наявну в матеріалах кримінального провадження №0000240 інформацію стосовно причетності ОСОБА_1 до махінацій з державною власністю під час

його перебування на посаді директора підприємства, заснованого шляхом неузгодженого відчуження власності ПрАТ "УДП", та скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме вчинення ним незаконних дій щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання свого службового становища у великих розмірах.

У зв'язку з цим наказ про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов'язки голови правління ПрАТ "УДП" повинен бути скасований.

Додаток: довідка в кримінальному провадженні

№ 0000240 на 2 арк. в 1 прим.». (.а.с.23)

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Під час судового розгляду встановлено, що правоохоронними органами у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000240, на час направлення листа містилася фабула що протягом листопада-грудня 2011р. службові особи ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство « вчинили розтрату активів шляхом незаконної реалізації на загальну суму 200 000 грн. (а.с. 57).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 4 підрозділу 2 Розділу 1 Положення Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 року до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела

П. 2.17 підрозділу 2 розділу 2 вказаного Положення передбачає, що при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов'язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.

Таким чином, доводи позивача та його представників щодо визнання недостовірної інформації та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме про наявність кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених ОСОБА_1, що стверджується відсутністю у вказаному кримінальному провадженні у позивача будь-якого процесуального статусу (підозрюваного, обвинуваченого, засудженого), що порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, с. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, оскільки створила уявлення про позивача, як підозрюваного/винного у вчиненні кримінальних правопорушень, які Головним слідчим управлінням Національної поліції України - є безпідставними.

Суд дійшов такого висновку, з урахуванням того, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування за фактом кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, що не суперечить положенням КПК України.

А тому, інформація висвітлена в листі в частині наявності кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених за наявною в матеріалах кримінального провадження є достовірною, у зв'язку з чим позов у цій частині задоволенню не підлгяає.

Разом з тим, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, викладену в листі від ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 підписаного Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 на ім'я Міністра інфраструктури України ОСОБА_6.,наступного змісту: "скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме вчинення ним (ОСОБА_1) незаконних дій щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання свого службового становища у великих розмірах.», виходячи з наступного.

З наданого відповідачем витягу з ЄРДР за № 0000240 вбачається, що на час направлення листа Головним слідчим управлінням Національної поліції України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, які вказують на причетність позивача до незаконних дій щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання свого службового становища у великих розмірах не здійснювалось (а.с. 24-25,56,57).

Судом встановлено, що підозру щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання свого службового становища у великих розмірах правоохоронними органами по даний час не пред'явлено.

Отже, зазначена інформація не відповідає дійсності, а тому є недостовірною.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Практика Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу невинуватості до суб'єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франції (AllenetdeRibemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41).

Проте, ніщо не може завадити відповідним органам надавити інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів,проголошеному статтею10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Однак він зобов'язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю,щоб дотримати принцип презумпції невинуватості(справа Альне Де Рібемон проти Франції (AllenetdeRibemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 38).

Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань,а й контекст,в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова,оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» (Dactarasv.Lithuania від 24 листопада 2000 року п.п. 41, 43).

Оскільки у листі, направленому на адресу Міністра інфраструктури України ОСОБА_6., зазначене дає висновок стверджувати про наявність зв'язку позивача з досудовим розслідуванням, й наявність підозри про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а ч. 1 п.п. 19, 25 ст. 3 КПК України визначені сторони кримінального провадження та учасники кримінального провадження. Позивач не відноситься ні до сторін кримінального провадження, ні до учасників кримінального провадження.

Таким чином, інформація поширена відповідачем наступного змісту "скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме вчинення ним незаконних дій щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання свого службового становища у великих розмірах.» стосовно ОСОБА_1., порушує принцип презумпції невинуватості закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, і фактично є твердженням про його причетність до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про позивача, як особи причетної до вчинення кримінального правопорушення.

Тому доводи представників відповідача, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачем було порушено його немайнові права, як то повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, оскільки зазначений лист не містить вказівки, що позивач причетний до привласнення , розтрати та заволодінням майном шляхом використання свого службового становища, не надано доказів, що занизилась його власна самооцінка, є безпідставними з огляду на зміст поширеної відповідачем інформації, оскільки вона є негативною та свідчить про суспільно-небезпечну діяльність позивача, створює уявлення про нього, як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Зокрема, Наказом №15-о від 12.02.2015р. позивача було призначено виконуючим обов»язки голови правління Українського Дунайського пароплавства та 27 березня 2015р. було звільнено.

Враховуючи те, що представники відповідача під час судового розгляду не довели того, що інформація, викладена в листі від ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 підписаного Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 на ім'я Міністра інфраструктури України ОСОБА_6.,є достовірною, то така інформація судом визнається недостовірною на підставі ст. 277 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про зобов'язання Міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) повідомити Міністру інфраструктури України про ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили, що сприятиме найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги особу позивача та розмір заподіяної йому шкоди , на суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. в узагальненому вигляді моральних страждань.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст..84 ЦПК України вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. задоволенню не підлягають , оскільки не підтверджені документально.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1929,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 28, 34, 40, ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», та ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1, інформацію, викладену в листі від ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 підписаного Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 на ім'я Міністра інфраструктури України ОСОБА_6.,наступного змісту: "скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме вчинення ним (ОСОБА_1) незаконних дій щодо привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом використання свого службового становища у великих розмірах.»

Зобов'язати Міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) повідомити Міністру інфраструктури України про ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1929,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.