Справа № 308/3330/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю позивача- Сенюра В.Я

відповідача ОСОБА_1М

представника відповідача ОСОБА_2В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3Я до ОСОБА_1М про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та за зустрічним позовом ОСОБА_1М до ОСОБА_3Я про визначення способу участі у виховнні дитини та спілкуванні з нею -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3Я звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1М про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Свій позов позивач мотивував тим, що між ним та позивачкою було укладено шлюб, який рішенням суду від 13.10.2014 року розірвано. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_4В, який рішенням суду залишений на вихованні матері. Разом з тим, органом опіки та піклування позивачу було визначено час побачення з дитиною. Після того як сторони розлучилися відповідачка усілякими способами перешкоджає спілкуванню позивача із дитиною. Проявляється це в тому, що останні 12 місяці позивач систематично відвідує їх сина , однак відповідач обмежує їх спілкування, виганяє його і забороняє бачитися із дитиною. Позивач декілька разів приходив за адресою проживання з метою побачитися із дитиною та поспілкуватися із нею, але відповідачка жодного разу не відчинила двері будучи при цьому вдома. Позивач також, систематично передавав гроші на утримання дитини, новий одяг та іграшки. Від своїх обов'язків щодо утримання дитини не ухиляється, а навпаки, намагається чим більше зуміти дати своєму сину необхідного для його розвитку. На неодноразові прохання надати йому можливість особисто спілкуватись з дитинок відповідачка відмовляє.

Разом з тим, ОСОБА_1М звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3Я про визначення способу участі у виховнні дитини та спілкуванні з нею, який мотивувала тим, що ОСОБА_3Я систематично порушує рішення органу опіки і піклування щодо днів та годин виховання та спілкування із дитиною ОСОБА_4, відвідує дитину у стані алкогольного спяніння, і як наслідок в результаті цього виникають сварки та скандали. І що саме найгірше,відповідач вчиняє такі дії в присутності дитини ОСОБА_4 Неодноразово вона змушена була викликати працівників поліції для свого захисту та захисту її родини.

В судовому засіданні позивач вимоги свого позову підтримав та просив суд такий задовільнити, проти зустрічного позову - заперечив, зазначив що бажає бачитись з дитиною не тільки в межах дворогосподаврства де він проживає разом з відповідачкою, та поза участі останньої в їх побаченнях.

Відповідачка, позивач за зустрічним позовом , проти первісного позову заперечила, зазначила, що позивач не належним чином доглядає за дитиною в період часу коли проводить такий з ним, також може дозволити собі вжити спиртні напої та ображати її, як матір їх дитини в присутності останнього , що негативно впливає на психологічний стан їх сина . Просила суд задоволити зустрічний позов, надати можливість спілкуватись з сином позивачу в її присутності.

Заслухавши позицію учасників процесу, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено , що 22.01.2011 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 який зареєстрований Виконавчим комітетом Малодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22.01.2011 року зроблено запис № 01, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб 1-ФМ № 073977.

Від вищевказаного шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія І-ФМ 195337.

13.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом із матірю ОСОБА_1, а також стягнуто із ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 700,00 гривень.

12.06.2015 року, у звязку із спором між сторонами щодо виховання дитини ОСОБА_4, головою Ужгородської районної державної адміністрації було видано Розпорядження № 206 від 12.06.2015 року, яким визначено спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні із дитиною ОСОБА_4, шляхом зустрічей із ним щосуботи з 10.00 до 19.00 години за місцем проживання батька, а також надати можливість бачитися із дитиною у день її народження.

31.12.2015 року голова Ужгородської районної державної адміністрації, як орган опіки і піклування, переглянув попереднє рішення, та надав Висновок про визначення порядку та способу участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею № 1441/02-38 від 31.12.2015 року, згідно з якого орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матірю ОСОБА_1, за адресою вул. Миру, буд. 10, с. Демичево, Ужгородський район, шляхом зустрічей із ним щосуботи з 10.00 до 19.00 години у присутності матері, а також надати можливість бачитися із дитиною у день її народження.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно із абз.3 ч.2 ст.159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо ), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутності іншої особи.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Саме про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини, зокрема дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України») та правові позиції Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справи від 25.03.2015р., від 04.02.2015р.); Верховного Суду України ( справа № 6-1598/цс15).

Факт чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною підтверджується, як самою суттю та наявністю виниклого спору, так і поясненнями самої відповідачки наданими нею в судовому засіданні про те, що вона не заперечує у спілкуванні позивача з дитиною але лише тільки на території її будинку, за місцем проживання дитини.

Крім того, суд враховує що, позивач проживає окремо від дитини і тому об'єктивно знаходиться в нерівному становищі з матір'ю дитини щодо можливості приймати участь у вихованні сина та спілкуванні із ним.

Тому, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку про те, що позивачу слід усунути перешкоди та надати можливість спілкування з дитиною у присутності матері, однак не обмежуючись побаченнями за місцем проживання сина та відповідачки за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, ЦПК України

РІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_3Я до ОСОБА_1М про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - задоволити частково .

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти вимог- відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1М до ОСОБА_3Я про визначення способу участі у виховнні дитини та спілкуванні з нею - задовільнити.

Визначити спосіб участі ОСОБА_3, мешканця вул. Заньковецької. буд. 21. кв. 98. м. Ужгород у вихованні та спілкуванні із дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю ОСОБА_1, за адресою вул. Миру, буд. 10, с. Демичево, Ужгородський район, шляхом зустрічей із ним щосуботи з 10.00 до 19.00 години у присутності матері, а також надати можливість бачитися із дитиною у день її народження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 06.06.2016 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6