Справа № 464/1574/12 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/2881/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено подання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 (в подальшому „ВДВС) та тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до сплати нею заборгованості в розмірі 62 389 грн. 35 коп. по наказу Господарського суду Львівської області № 5015/1156 від 27.04.2011 року (а.с. 21-22).

Дану ухвалу оскаржила боржник ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що подання державного виконавця було розглянуто за її відсутності, як сторони у виконавчому провадженні.

Вважає, що державним виконавцем не подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про ухилення нею від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням Господарського суду Львівської області, оскільки саме невиконання боржником зобовязань не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків (а.с. 33-37).

ВДВС, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 51), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України „Про виконавче провадження .

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що повязані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Тобто, стаття 377-1 ЦПК України імперативно вказує на те, що розгляд вище згаданого подання відбувається за участю державного виконавця.

Як вбачається з вище наведеного, саме державний виконавець зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В той же час, будь-яких доказів про те, що ОСОБА_4 взагалі відомо про виконавче провадження, по якому вона є боржником, до подання не долучено, так само, як не долучено належних і допустимих доказів, які б свідчили про її ухилення від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, а відтак суд зобовязаний був зясувати ці обставини шляхом огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, матеріали виконавчого провадження судом не оглядалися, а відтак висновок суду про те, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, є таким, що зроблений за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а тому передчасним.

За вище наведених обставин оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням порядку, встановленого для вирішення питання про обмеження виїзду боржника за межі України, підлягає скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.3, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2012 року скасувати і передати питання на новий розгляд до згаданого суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: