У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком садибного типу з надвірними спорудами, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком садибного типу з надвірними спорудами.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що після смерті батьків згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом йому належить 23/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на правах спільної часткової власності в рівних частинах з ОСОБА_3 Після ухвалення рішення апеляційним судом від 24 квітня 2014 року про вселення ОСОБА_2 у житловий будинок, відповідач не допускав до його власності. ОСОБА_2 звернувся до органів Державної виконавчої служби (далі - ДВС). Під час вселення ОСОБА_3 вів себе по відношенню до ОСОБА_2 агресивно, привласнив і відгородив всі надвірні споруди парканом, а в побудований ним гараж поставив свою машину. Тобто ОСОБА_3 постійно чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком. На всі звернення до ДВС про те, що відповідач не допускав позивача до всіх спільних надвірних споруд для сумісного користування, ОСОБА_2 отримував відповідь, що рішенням суду зазначено лише про вселення ОСОБА_3 в житловий будинок і для вирішення цього питання потрібно ще раз звернутися до суду. ОСОБА_2 просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому за законом майном, зобов'язати відповідача: прибрати самочинно встановлений паркан на подвір'ї та забрати з гаража автомобіль; вселити його в кімнату 1-4; відновити на хвіртці замок; надати доступ до спільних надвірних споруд для сумісного користування. У подальшому ОСОБА_2 позовні вимоги збільшив та просив суд зазначити, що згідно із рівними ідеальними частинами на майно, матеріалів експертизи: позивач, відповідач мають право на користування рівними житловими площами житлових кімнат 1-3, 1-4 згідно технічному паспорту на будинок. Усі замки між приміщеннями всередині квартири № 1 відповідач повинен зняти; зобов'язати відповідача закласти за свої кошти самочинно зроблений ним отвір з веранди 1-1 у пошкоджену житлову кімнату 1-3; компенсувати завдану матеріальну шкоду в розмірі 6 000 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Роз'яснено позивачу його право на оскарження дій державного виконавця щодо виконання рішення суду про вселення в загальному порядку відповідно до ст. 384 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2015 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком садибного типу з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3: прибрати самочинно встановлений паркан з металевої сітки на подвір'ї домоволодіння по АДРЕСА_1; відновити на хвіртці замок для вільного доступу ОСОБА_2 до домоволодіння по АДРЕСА_1; надати доступ до спільних надвірних споруд для спільного використання, а саме: до сараю «Б», сараю «Д» , гаража «З», навісу «К», воріт №1, 6, вигрібної ями та вбиральні у домоволодінні по АДРЕСА_1; закласти за свої кошти самочинно зроблений ним отвір з веранди 1-1 в житлову кімнату 1-3 та демонтувати будь-які запорні пристрої на дверях у житлових та надвірних приміщеннях домоволодіння по АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий судовий розгляд до цього ж суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 жовтня 2000 року № 1-3664 та від 22 січня 2008 року № 2-124 ОСОБА_2 належить 23/100 частини домоволодіння (житлового будинку садибного типу) по АДРЕСА_1.

Згідно із договором дарування від 27 березня 2009 року частину вказаного житлового будинку (27/50 частини) ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4

Відповідно до даних Черкаського бюро технічної інвентаризації від 18 березня 2015 року частини у домоволодінні по АДРЕСА_1 становлять: 27/50 у ОСОБА_4, 23/100 у ОСОБА_2 та 77/100 у ОСОБА_3, тобто до спадкового майна, яке отримане ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і власниками якого вони є, відноситься кв. № 1 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6) та надвірні споруди (сарай «Б» та «Д», гараж «З», навіс «К», вбиральня «Г», погріб «В», водоколонка № 5, яма зливна 37, ворота №1, 6, замощення та огорожа).

Земельна ділянка під будинком знаходиться у спільному користуванні, відповідно до технічної документації.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору дарування недійсним, поділ спадкової частини будинку, визнання права власності на частину будинку з надвірними господарськими спорудами, встановлення порядку користування земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2014 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2014 року змінено в частині відмови у вселенні ОСОБА_2 у спірне житло та вирішено вселити останнього до житлового будинку по АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою державного виконавця від 22 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження про вселення ОСОБА_2 у спірне житло, а постановою від 05 березня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв'язку із повним фактичним виконанням.

Відповідно до ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру частин, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням частини кожного із них у праві власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні частини його власності на підставі наведених норм права, дійшов правильних висновків про зобов'язання відповідача усунути вказані судом перешкоди.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук