Справа № 127/9775/15-ц Провадження № 22-ц/772/1292/2016Головуючий в суді першої інстанції Бойко В. М.
Категорія 50Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Нікушина В.П., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі апелянтки, відповідачки ОСОБА_2, її представника, адвоката Глівінської С.Й., позивача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів на утримання дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволений частково, змінений розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року у цивільній справі № 127/20401/14-ц та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Судові витрати залишені за позивачем. В решті вимог відмовлено ( а. с. 224-226 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 ( а. с. 229-233 ). Апелянтка вважає оскаржуване рішення необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, що потягло прийняття незаконного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, представника апелянтки, адвоката Глівінської С.Й., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року у цивільній справі № 127/20401/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 22.09.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2015 року у забезпечення позову про поділ майна подружжя було задоволено заяву ОСОБА_2 та накладено арешт на майно сторін у справі, яким фактично обмежено право ОСОБА_4 у здійсненні ним підприємницької діяльності. Крім цього, на утриманні позивача знаходиться хвора матір, яка згідно висновку лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції критично оцінив твердження відповідачки про отримання батьком хлопчиків доходу від діяльності ТОВ «Рента-Вінниця», зареєстрованого 03 жовтня 2014 року, одноосібним засновником якого є ОСОБА_4, врахувавши, що відповідно з довідкою Вінницької ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області від 22 квітня 2015 року № 4293/І/17 суб'єкт господарської діяльності ОСОБА_4 у період 2014-2015 років здійснював підприємницьку діяльність по спрощеній системі оподаткування, його дохід за 4-ий квартал 2014 року склав 36790,10 гривень, за 1-ий квартал 2015 року доходу не було. Суд дійшов висновку про те, що зміна матеріального становища позивача є підставою для зміни розміру стягуваних з нього аліментів на утримання трьох синів. Суд врахував недоведеність в суді посилань відповідачки щодо укладення позивачем договорів туристичного обслуговування, розірвання 14 жовтня 2014 року договору оренди нерухомого майна від 27 вересня 2013 року між ПАТ «Терра-Банком» і ОСОБА_4, завдяки якому останній отримував орендну плату, та положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 1455,00 гривень. Інші докази про доходи позивача, крім наявних у матеріалах справи, суду не надані, вони не віднайдені.

У вирішенні заявленого позову суд керувався нормами статей 150, 180, 183, 192 СК України, роз'ясненнями, викладеними в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням стану здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Оскаржуючи ухвалене 01 березня 2016 року судом рішення, ОСОБА_2 посилається в апеляційній скарзі на неможливість в даний час здійснити податкову перевірку підприємницької діяльності позивача у справі і вже лише це є достатньою підставою для скасування рішення суду про часткове задоволення його позовних вимог. У 2015 році з метою ухилення від сплати аліментів позивач приховував отримані доходи, хоча отримав фактично 332640,00 гривень чистого доходу. Апелянтка підкреслює, що матеріальне чи сімейне становище платника аліментів з часу стягнення з нього аліментів у сумі 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину не змінилося; відсутнє обмеження ОСОБА_4 у здійсненні підприємницької діяльності, визначене, нібито, судовою ухвалою від 30 січня 2015 року у справі № 127/798/15-ц про забезпечення позову; зазначає, що сам ОСОБА_4 пояснював про наявність в нього доходів у вигляді готівкових коштів в сумі 10 тисяч гривень щомісячно. На думку ОСОБА_2 відсутність доходу від здійснення підприємницької діяльності не є підставою для зменшення розміру аліментів, стягуваних на утримання неповнолітніх дітей, а висновок суду про відсутність у неї потреби в аліментах в сумі 1500,00 гривень на кожну дитину щомісячно є хибним, оскільки вона сама за станом здоров'я потребує систематичного лікування.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, вони не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що доводи апелянтки відносно фактичних обставин справи дещо перебільшені, стосуються, зокрема, її особистих інтересів, а не інтересів, власне, дітей. Так, слід мати на увазі, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року, яким на її користь стягнуті аліменти з ОСОБА_4 у розмірі 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, було ухвалене з огляду на визнання платником аліментів позову у таких сумах. Дане судове рішення ОСОБА_4 не оскаржувалося, виконується по даний час. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з виконання виконавчого листа № 127/20401/14-ц станом на 01 грудня 2015 року заборгованість у ОСОБА_4 відсутня. Однак, уже у квітні 2015 року він звернувся в суд з позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів у зв'язку, зокрема, з наявністю в суді спору про поділ майна між колишнім подружжям ОСОБА_4. Все майно, зазначене ОСОБА_2 в апеляційній скарзі як належне позивачеві на праві власності, що приносить йому регулярний дохід, крім житлового будинку по АДРЕСА_3 є предметом спору у справі про поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2015 року в забезпечення позову ОСОБА_2 за її клопотанням на нього накладений арешт та заборонено ОСОБА_4 переукладати договір оренди торгового кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_5, розташованого по АДРЕСА_1 на інших осіб, без погодження з ОСОБА_8 здавати в оренду нежиле торгово-офісне приміщення АДРЕСА_2 Також відсутні будь-які докази стосовно отримання позивачем у 2015 році чистого доходу у розмірі 332640,00 гривень, а його власні пояснення щодо відшукання коштів, в тому числі й на сплату аліментів протягом 2015 року у визначеному судом розмірі, не є безумовним доказом його реальних доходів від підприємницької діяльності. І вже зовсім не відповідає дійсності твердження апелянтки про те, що суд першої інстанції зробив висновок про відсутність у неї потреби в аліментах у визначеній сумі, не врахував її стану здоров'я: такі висновки в оскаржуваному рішенні суду відсутні.

Позивач є підприємцем, має мінливий дохід, на даний час доходу від господарської діяльності не отримує. Дійсно, на майно, у певній частині й те, що слугує підприємницькій діяльності ОСОБА_4, судовою ухвалою у справі про поділ майна подружжя накладений арешт, вчинена заборона на переукладення договорів оренди певних приміщень, що дійсно обмежує здійснення підприємницької діяльності.

Фактичні обставини справи є такими, що слугували частковому задоволенню позову ОСОБА_4 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дітей. Разом з тим необхідно підкреслити, що кожен з батьків вправі звернутися в суд з вимогою про зменшення чи збільшення розміру аліментів у випадку зміни обставин, що створюють для цього необхідні підстави.

Судом першої інстанції ухвалене рішення з дотриманням відповідних положень Сімейного кодексу України, суд не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та об'єктивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: