Справа №464/5989/16-ц
пр.№ 4-с/464/42/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,

в с т а н о в и в :

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося до суду з скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 19 квітня 2016 року неправомірними, скасувати вказану постанову та зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Скаргу мотивує тим, що 14 жовтня 2014 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на суму 1 287 грн. 31 коп. 19 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову по повернення вказаного виконавчого документу, яку отримано стягувачем лише 20 липня 2016 року. Такі дії державного виконавця вважає безпідставними та неправомірними, оскільки, у порушення ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вжито усіх можливих заходів для примусового виконання рішення, не вчинено виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржників, а саме, не перевірено чи отримує боржник пенсію, відсутня інформація з фінансових установ про наявність у боржника відкритих рахунків та відсутня інформація про перевірку майнового стану боржника. Крім цього, державним виконавцем не додержано вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» щодо арешту та вилучення майна боржника та ст. 62 цього Закону щодо реалізації майна, на яке звернене стягнення.

У судове засідання заявник не зявився, просив розглядати скаргу за його відсутності.

Державний виконавець та заінтересовані особи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду скарги, причин неявки суду не повідомили.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, оглянувши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, дійшов висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2014 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ №464/10139/14-ц про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» заборгованості за послуги з газопостачання у розмірі 1 287 грн. 31 коп., 130 грн. 88 коп. інфляційних втрат та 46 грн. 97 коп. 3 % річних (а.с. 4).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 19 квітня 2014 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого документу (ВП №49938507) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», мотивуючи тим, що заходи щодо розшуку майна боржників виявилися безрезультатними, у звязку з чим стягнути борг згідно з виконавчим документом не являється можливим (а.с. 3).

Права і обов'язки державного виконавця визначені у ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5, 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Як видно зі змісту скарги, підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними є не вчинення останнім дій щодо перевірки майнового стану боржників, а саме, не перевірено чи отримує боржник пенсію, відсутня інформація з фінансових установ про наявність у боржника відкритих рахунків та відсутня інформація про перевірку майнового стану боржника (опис майна).

Проте, з оскаржуваної постанови вбачається, що державним виконавцем такі заходи вчинено.

Так, згідно з довідкою ОСОБА_7 у Львівській області транспортних засобів, зареєстрованих за боржниками не виявлено. Згідно з актом державного виконавця ліквідного майна боржників в межах суми стягнення за адресою його проживання не виявлено. Згідно з відповіддю ДПС України інформація про джерела отримання доходів боржників та номери рахунків, відкритих у банківських та інших фінансових установах України, відсутня. Згідно з відповіддю Пенсійного фонду інформацію про осіб боржників, які отримують пенсії та про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, не знайдено.

З огляду на той факт, що розмір заборгованості за виконавчим листом становить 1 586 грн. 78 коп., що не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, тому звернення стягнення на єдине житло боржників державним виконавцем не здійснювалося.

Таким чином, покликання скаржника на порушення його прав у звязку з недодержанням державним виконавцем вимог статей 57 та 62 Закону України «Про виконавче провадження» щодо арешту та вилучення майна боржника, а також реалізації майна, на яке звернене стягнення, є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин, дії державного виконавця вжиті в межах та в спосіб, визначений законодавством, доказів, які б давали суду підстави сумніватися в достовірності даних, наведених у постанові, немає, інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця скарга не містить.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись статтями 11, 47, 52 Закону України «Про виконавче провадження» та статтями 60, 95, 383, 387 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні скарги публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Дулебко Н.І.