Провадження № 2/201/3204/2016р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 грудня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської Ради) про усунення перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття осіб з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_3 (третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської Ради) про усунення перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття осіб з реєстрації місця проживання (а.с. № 3-10).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та в судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 (діє за договором від 08.11.2016р. а.с. № 63) посилалися на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. В жовтні 2015р. позивач на прохання свого друга ОСОБА_5, з яким товаришує 18 років, прописав відповідачів, яких він до речі взагалі не знав, оскільки їм потрібна була реєстрація в Україні для вирішення міграційних питань. Відповідачі не мали намір проживати в його квартирі і ні дня не проживали. Позивач звертався до свого товариша, щоб він посприяв у питанні зняття з реєстраційного обліку його знайомих, останній пообіцяв зробити, проте на сьогоднішній день ніяк у цьому питанні не посприяв, оскільки відповідачі виїхали до РФ та зв,язку з ними немає. Просили, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2 (раніше м. Дніпропетровськ) та усунути перешкоди для неї у користуванні цією власністю та зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3 з реєстраційного обліку. Проти винесення заочного рішення суду не заперечували.

Відповідачі про судові засідання по справі, які призначалися на 24.11.2016р. та 22.12.2016р. повторно не зявилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином за адресою, наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 32, 33). Згідно відмітки на конвертах, якими було надіслано на адресу відповідачів копії позову та судових повісток на 24.11.2016р., вони повернулися «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. № 40, 41). На судове засідання, призначене на 22.12.2016р., конверти із судовими повістками повернулися із позначкою «за закінчення терміну зберігання» (а.с. № 61, 62).

Представник третьої особи - Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської Ради ОСОБА_6 (діє за довіреністю від 17.11.2016р. а.с. № 65) в судовому засіданні 22.12.2016р., після допиту свідка, заперечень проти позову не виказала, просила винести рішення суду на загальних засадах ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності обох відповідачів з огляду на положення ч.4 ст. 169 ЦПК України та з урахуванням того, що від відповідачів заперечень до суду не надійшло, винести по справі заочне рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухав позивача та його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 /з 03.06.2016р. назва міста змінилася на м. Дніпро/згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2006р. (а.с. № 74).

Як вбачається з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні 22.12.2016р., він в жовтні 2015р. на прохання свого друга ОСОБА_5, з яким товаришує 18 років, прописав відповідачів, яких він до речі взагалі не знав, оскільки їм потрібна була реєстрація в Україні для вирішення міграційних питань. Відповідачі не мали намір проживати в його квартирі і ні дня не проживали. Позивач через 2 місяці (цей термін реєстрації був обумовлений між товаришами) звертався до останнього, щоб він посприяв у питанні зняття з реєстраційного обліку його знайомих, останній пообіцяв це зробити, проте на сьогоднішній день ніяк у цьому питанні не посприяв, оскільки відповідачі виїхали до РФ та зв,язку з ними немає.

ОСОБА_1 11.10.2016р. подавав заяви на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру ТГ ДАДП ДМР, між тим у знятті відповідачів з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2 було відмовлено на підставі п.11 та п.26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016р. (а.с. № 27,28).

Згідно акту від 28.09.2016р., засвідченого головою правління ОСББ «Восход 147» ОСОБА_7 та підписаного трьома сусідами позивача, відповідачі фактично ніколи не вселялися та не мешкали у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. № 71).

Крім того, даний факт підтвердила свідок ОСОБА_8, яка також підписувала акт від 28.09.2016р. та зазначила, що позивач не чинив перешкод відповідачам щодо проживання (замки та двері не змінював). До речі, свідок проживає в кв. № 22, що об,єднана єдиним тамбуром з квартирою позивача (а.с. № 71, 72, 73).

Статтею 6 ОСОБА_1 України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 ОСОБА_1 України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

З огляду на те, що відповідачі в розумінні ст. 64 ЖК України не є членами сімї наймача квартири, оскільки ніколи не проживали за місцем реєстрації, а їх реєстрація носила формальних характер, то суд з огляду на положення ст. ст. 71, 163 ЖК України та ст. ст. 383, 391 ЦК України вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, за можливе позовні вимоги задовольнити, а саме усунути перешкоди позивачу у користуванні власністю - квартирою № 21 в будинку № 147 по вул. Мандриківській в м. Дніпрі) до 03.06.2016р. назва міста була м. Дніпропетровськ) з боку відповідачів; Визнати ОСОБА_2, 10.03.1956р. народження та ОСОБА_3, 08.01.1956р. народження такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2 та зняти громадян ОСОБА_2, 10.03.1956р. народження та ОСОБА_3, 08.01.1956р. з реєстрації міста проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позову, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 1102грн. 40коп., тобто по 551грн. 20коп. з кожного відповідача (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 7 ОСОБА_1 України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 64, 71, 163 ЖК України, ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, ч. 4 ст. 169, 212, 213, 214, 215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської Ради) про усунення перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття осіб з реєстрації місця проживання задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, а саме, квартирою № 21 в будинку № 147 по вул. Мандриківській в м. Дніпрі) до 03.06.2016р. назва міста була м. Дніпропетровськ) з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати ОСОБА_2, 10.03.1956р. народження та ОСОБА_3, 08.01.1956р. народження такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2 (до 03.06.2016р. назва міста м. Дніпропетровськ).

Зняти громадян ОСОБА_2, 10.03.1956р. народження та ОСОБА_3, 08.01.1956р. з реєстрації міста проживання за адресою: м. Дніпро (до 03.06.2016р. назва міста м. Дніпропетровськ), вул. Мандриківська, б. 147, кв. 21.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102грн. 40коп., тобто по 551грн. 20коп. з кожного відповідача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Ткаченко Н.В.