11.08.2016 Справа № 756/7250/14-ц
Унікальний 756/7250/14
Провадження № 2 /756/596/16
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.

при секретарі - Мушкетик І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.09.2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 24/8/030908 на суму 250687 швейцарських франків із відсотковою ставкою 8,99% річних строком до 01 вересня 2028 року.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань утворилась кредитна заборгованість, розмір якої, за розрахунком позивача, станом на 06.05.2014 р. складала 235641,80 швейцарських франків, що еквівалентно 3080123,21 грн., з яких: 185462,88 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 19003,14 швейцарських франків- прострочена заборгованість по кредиту; 1820,89 швейцарських франків - заборгованість по строкових процентах, 24985,68 швейцарських франків - заборгованість по прострочених процентах, 4369,21 швейцарських франків -пеня.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 235641,80 швейцарських франків, що еквівалентно 3080 123,21 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2015 року заочне рішення Оболонського районного суду від 25 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, свою позицію касаційний суд мотивував тим, що вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, суд не встановив наявність у банку ліцензій на здійснення операцій з валютними цінностями, а також суд не з'ясував належним чином чи був наданий кредит за зазначеним вище договором саме відповідачеві ОСОБА_1, оскільки як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання банком умов кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 року, позивачем надано заяву ОСОБА_1 про видачу готівки за іншим кредитним договором, а саме договором №24/8/020908.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному об'ємі та з урахуванням уточнення щодо прохальної частини позовної заяви просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 у розмірі 235641,80 швейцарський франків, з них: 204466,02 швейцарських франків - сума заборгованості по кредиту; 26806,57 швейцарських франків - сума заборгованості по процентах; 4369,21 швейцарських франків, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить57110,85 грн - сума заборгованості по пені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, вважав його безпідставним та необґрунтованим, з огляду на те, що кредитний договір №24/8/030908 від 03.09.2008 року є фактично неукладеним, оскільки у позивача відсутні докази виконання банком умов договору щодо видачі кредитних коштів за цим договором і тому відсутня будь яка заборгованість відповідача перед позивачем за зазначеним кредитним договором. Зазначив, що позивачем надано заяву ОСОБА_1 про видачу готівки №1194709 від 03.09.2008 року за іншим кредитним договором, а саме договором №24/08/020908, який відповідачем частково виконаний. Окрім цього заява про видачу готівки не містить обов'язкових реквізитів для касових документів. Також представник відповідача звертав увагу суду, на те, що Банк на час укладання кредитних договорів від 03.09.2008 року не мав ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а отже відповідач не мав права видавати кредит в іноземній валюті.

Вислухавши пояснення сторін по справі, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 24/8/030908, який складається із 2 частин на суму 250687 швейцарських франків, із відсотковою ставкою 8,99% з терміном до 01.09.2028 р.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами, відповідач дійсно особисто укладав кредитний договір № 24/8/030908 від 03.09.2008 р та в повній мірі був обізнаний з її умовами.

Отримання Відповідачем від Банку грошових коштів, визнається сторонами.

Однак Відповідач вказує що, отримував кошти від Банку за іншим кредитним договором, а саме за договором №24/8/020908. Такі твердження Відповідача ґрунтуються лише на тому що, у заяві на видачу готівки №1194709 від 03.09.2008, згідно з якою Відповідач отримав кредитні кошти за Кредитним договором №24/8/030908, в графі «Зміст операції», як зазначає Позивач, допущено технічну описку та вказано кредитний договір «24/8/020908» замість вірного номеру «24/8/030908».

З таким висновком представника відповідача суд погодитися не може виходячи із наступного.

Відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження отримання коштів від Банку за іншим кредитним договором, а саме за договором №24/8/020908, а також не надав суду договір на який він посилається, ні в оригіналі, ні його копію.

Як вбачається з п. 3.2 частини 2 Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, для видачі кредиту Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_2.

Спростовуючи твердження Відповідача, щодо отримання кредитних коштів за договором №24/8/020908, суд встановив, що у заяві на видачу готівки №1194709 від 03.09.2008, згідно з якого Відповідачу надано 250687,00 швейцарських франків, вказано дебет позичкового рахунку з якого видано вищевказану суму коштів, а саме кредит видано з позичкового рахунку «НОМЕР_2».

Тобто з рахунку, який відкритий виключно для обслуговування Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, видано ОСОБА_1 кредит у сумі, яка передбачена умовами саме Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, а не будь-якого іншого договору.

Відповідно до положень Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затверджених Національним банком України, аналітичний облік кредитних операцій здійснюється в розрізі позичальників за кожним кредитним договором окремо. Тобто для обліку операцій за кожним конкретним кредитним договором відкривається окремі рахунки що використовуються виключно для обслуговування конкретного договору.

Таким чином позичковий рахунок НОМЕР_3, з якого було видано Відповідачу кредит, є рахунком аналітичного обліку операцій (за тілом кредиту) за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008, у відповідності до п. 3.2 ч.2 Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008.

Також, відповідно до п. 3.2 ч.2 Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, для нарахування процентів ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_4.

Як вбачається з виписки на підтвердження кредитної заборгованості Відповідача перед Позивачем, зокрема виписки по особовому рахунку НОМЕР_4 де обліковується заборгованість по нарахованих процентах та виписку по особовому рахунку НОМЕР_3 де обліковується заборгованість по тілу кредиту №24/8/030908 від 03.09.2008. І саме за реквізитами договору №24/8/020908 від 03.09.2008, Відповідач здійснював погашення кредитної заборгованості.

Таким чином Боржник своїми конклюдентними діями підтвердив та прийняв до виконання умови кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008.

Крім того в матеріалах справи міститься заява Відповідача від 29.10.2013 адресована на ім'я в.о Голови правління АТ «БМ БАНК», в якій Боржник визнає наявність в нього боргу перед Банком саме за договором №24/8/030908 від 03.09.2008 та просить в рахунок погашення вищевказаної кредитної заборгованості в добровільному порядку реалізувати нерухоме майно.

Також в матеріалах справи містяться й інші докази що вказують на укладення між сторонами саме кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, а саме:

03.09.2008 між Банком та Боржником було укладено два договори іпотеки №74/8/030908/1 та №24/8/030908/2 зі змінами та доповненнями до них, згідно яких Боржник передав в іпотеку Банку об'єкти нерухомого майна для забезпечення саме кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008;

26.11.2009 Боржник звернувся до Банку із заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008, де просив Банк зменшити суму щомісячного платежу на 50% до 1400,00 швейцарських франків строком на 6 (шість) місяців. Банк погодився реструктуризувати наявну у Відповідача кредитну заборгованість, у зв'язку з чим 22.01.2010 між сторонами було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, де було погоджено зменшення щомісячного платежу до 1400,00 швейцарських франків строком на 6 (шість) місяців, а також передбачено менший розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, на цей період.

Із вищевикладеного вбачається, що цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами у зв'язку з отриманням ОСОБА_1 від Банку кредитних коштів в сумі 250 687,00 швейцарських франків, були здійсненні в межах Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008.

Відповідач не надав будь-яких доказів, які б спростовували вищевикладені Позивачем факти.

Таким чином у зв'язку із тим, що відповідач не звертався до позивача із заявою про розірвання кредитного договору у зв'язку із невиконанням його умов позивачем, підтвердив факт особистого підписання і розуміння змісту кредитного договору, суд приходить до виноску, що посилання представника відповідача про неодержання коштів по кредитному договору №24/8/030908 від 03.09.2008 є необґрунтованим.

Зазначені вище висновки суду підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності та взаємозв'язку.

Згідно з п. 9.3 кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 за порушення ОСОБА_1 термінів графіку погашення, передбачених даним кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів комісій, позивач - банк має право в тому числі вимагати достроково погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій, та інших платежів що передбачені даним кредитним договором.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Положенням ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У встановлений договором строк відповідач, договірних зобов'язань не виконала, і тому суд приходить до висновку, щодо стягнення із нього усієї суми заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку розміру заборгованості за період з 03.09.2008 по 05.05.2014 вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 становить 235641 швейцарських франків 80 сантимів, з них: сума заборгованості по кредиту - 204 466, 02 швейцарських франків; сума заборгованості по процентах - 26806,57 швейцарських франків; сума заборгованості по пені - 4369,21 швейцарських франків, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 57 110,85 грн

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. ст. 192, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

В матеріалах справи містяться банківська ліцензія №223 Національного банку України видана ВАТ «БМ БАНК» 02.08.2008 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», дозвіл за №223-4 до ліцензії за № 223, додаток до дозволу №223-4, генеральна ліцензія Національного банку України видана ВАТ «БМ БАНК» на здійснення валютних операцій за №233 від 14.10.2011 з додатком від 14.10.2011 №223.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконуються. Крім того, кредитний договір № 24/8/030908 від 03.09.2008 укладений в іноземній валюті, тому враховуючи положення ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і контролю», суд вважає за можливе стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Доводи представника відповідача про безпідставність заявлених позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 531, 536, 610, 629, 631, 632, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 15, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р ІШ И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «БМ Банк» (і.к. 33881201) заборгованість за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 року у розмірі 235641 (двісті тридцять п'ять тисяч шістсот сорок одна тисяча) швейцарських франків 80 сантимів, з них: сума заборгованості по кредиту - 204 466, 02 швейцарських франків; сума заборгованості по процентах - 26806,57 швейцарських франків; сума заборгованості по пені - 4369,21 швейцарських франків, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 57 110,85 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «БМ Банк» (і.к. 33881201) суму сплаченого судового збору у розмірі 3654 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Белоконна