Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/4190/15Головуючий у 1-й інстанції Федоренко О.І.
Пр. №22-ц/778/1746/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра» (надалі ТОВ «Багіра»), ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.1-2), в якому просив стягнути солідарно з ТОВ «Багіра» та ОСОБА_5 на його користь грошові кошти у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2015 року (а.144) провадження у справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року (а.с.160) заяву про забезпечення позову позивача у цій справі задоволено.

Заборонено реєстраторам прав на нерухоме майно: нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальних підрозділів, державним реєстраторам виконавчих органів влади вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації прав власності на нежитлову будівлю, літ. А-3, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 та зареєстрована за ТОВ «Багіра» (, місцезнаходження: 21007, АДРЕСА_1).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року (а.163) ОСОБА_2 залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.188-191) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу.

У судове засідання 14 квітня 2016 року повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а. 200-210) всі особи, які беруть участь у цій справі, не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Неявка всіх осіб, які беруть участь у цій справі при вищевикладених обставинах не перешкоджає суду апеляційної інстанції розглянути вищевказану апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову у цій справі.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши виділені судом першої інстанції матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 151-154 ЦПК України та виходив із обґрунтованості останньої.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року (а.с.160) заяву про забезпечення позову позивача у цій справі задоволено.

Заборонено реєстраторам прав на нерухоме майно: нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальних підрозділів, державним реєстраторам виконавчих органів влади вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації прав власності на нежитлову будівлю, літ. А-3, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 та зареєстрована за ТОВ «Багіра» (, місцезнаходження: 21007, АДРЕСА_1).

В описовій частині оскаржуємої ухвали судом першої інстанції зазначено, що ним цією ухвалою розглядається заява про забезпечення позову, яка була подана позивачем разом із його позовною заявою у цій справі.

Дійсно, у наданих апеляційному суду судом першої інстанції виділених матеріалах справи міститься заява позивача від 14 вересня 2015 року про забезпечення позову (а.10-11), яка була додатком до позову останнього, та в якій позивач просив:

-вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони (заборонити) державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Запорізької МУЮ у Запорізькій області (69063 м. Запоріжжя вул. Дзержинського, 5) вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації прав власності на нежитлову будівлю, літ. А-3, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 та зареєстрована за ТОВ «Багіра» (, місцезнаходження: 21007, АДРЕСА_1);

-зобовязати державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції внести відомості про заборону вчинення реєстраційних дій до відповідного державного реєстру.

Також із виділених матеріалів вбачається, що ця заява позивача про забезпечення позову, що була додатком до позову позивача, раніше вже розглядалась судом першої інстанції, була задоволена ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року (а.16), яка у подальшому була скасована ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року (а.132), питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Якщо оскаржуємою ухвалою суду першої інстанції дійсно розглядалась саме вищезазначена заява позивача про забезпечення позову від 14 вересня 2015 року, яка була подана позивачем разом із його вищезазначеним позовом (а.10-11), в порядку нового розгляду питання після скасування апеляційним судом попередньої ухвали суду першої інстанції за цієї заявою, то про це судом першої інстанції нічого не зазначено у самій ухвалі, та суд першої інстанції порушив строки для розгляду останньої, оскільки встановлено, що виділені матеріали були повернуті суду першої інстанції апеляційним судом 24 листопада 2015 року (а.143), а оскаржуєма ухвала була постановлена судом першої інстанції лише 02 лютого 2016 року (а.160); крім того, у даному випадку тоді суд першої інстанції вийшов за межі заяви позивача, оскільки він заборонив здійснювати реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації прав власності на вищезазначену нежитлову будівлю зовсім іншим особам, ні ті, про які просив позивач у своїй вищезазначеній заяві (а.10-11).

Докази того, що має місце якась інша, окрім оскаржуємої зараз в апеляційному порядку, ухвала суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду судом першої інстанції в порядку нового розгляду питання після скасування апеляційним судом 11 листопада 2015 року попередньої ухвали суду першої інстанції від 14 вересня 2015 року за заявою позивача про забезпечення позову від 14 вересня 2015 року (а.10-11), у виділених матеріалах відсутні.

Разом із тим, судом першої інстанції у виділених матеріалах справи було додано також іншу заяву позивача про забезпечення позову від 02 лютого 2016 року (а.154-155), в якій останній також просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони (заборонити) державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а саме: нотаріусам, державним реєстраторам виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації прав власності на нежитлову будівлю літ. А-3, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 та зареєстрована за ТОВ «Багіра» (, місцезнаходження: 21007, АДРЕСА_1).

Належні, допустимі докази розгляду останньої судом першої інстанції до 02 лютого 2016 року іншою ухвалою суду першої інстанції у цій справі, окрім тієї, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час, у виділених матеріалах цієї справи також відсутні.

Хоча в силу вимог ст. 153 ч. 1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

При вищевикладених обставинах, ухвала суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час, постановлена з порушенням вимог ст. 210 ЦПК України (зміст ухвали суду), зокрема п. 2.

Оскільки, в силу вимог ст. 210 ч. 1 п. 2 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою.

Апеляційний суд переглядає в апеляційному порядку законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах матеріалів та доказів, що мали місце у справі на час постановлення судом першої інстанції оскаржуємої ухвали, тобто станом на 02 лютого 2016 року, та були досліджені судом першої інстанції.

Тому, ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2016 року про залишення без розгляду позову позивача у цій справі (а. 186), постановлена вже після оскаржуємої у цій справі ухвали суду першої інстанції від 02 лютого 2016 року, не приймається апеляційним судом до уваги у цій справі при перегляді оскаржуємої ухвали суду першої інстанції на теперішній час.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування ухвали.

При вищевикладених обставинах, доводи третьої особи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді питання суд першої інстанції у своїй ухвалі має чітко зазначити, яку заяву позивача про забезпечення позову він розглядає від 14 вересня 2015 року (а.10-11) чи від 02 лютого 2016 року (а.154-155), чітко та правильно зазначити вимоги позивача в останній згідно заяви, без припущень та іншу інформацію, як того вимагає ст. 210 ЦПК України (зміст ухвали суду).

Також встановлено, що ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору 275,61 грн. (а. 192).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2016 року про задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7