АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», поданою через представника Серебряннікову Валерію Валеріївну, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення торгів та продаж предмета іпотеки за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обгрунтування позову зазначало, що за кредитним договором, укладеним 19.03.2008 року між банком та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 195 000 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 19.03.2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. Позичальник належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого станом 09.09.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 252 893, 18 доларів США та 87 650 117, 54 грн.. Позичальник та іпотекодавець на вимоги про погашення заборгованості не реагували.

Справа № 754/15589/14 Апеляційне провадження № 22-ц-796/3578/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Родовід Банк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що строк позовної давності переривався на підставі ст. 264 ЦК України, оскільки банк у лютому 2012 року звертався до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з основного боржника ОСОБА_3 та безпідставно відмовив у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення по часткове задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 11.02.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

У судовому засіданні представник позивача СеребрянніковаВ.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Причини неявки представника відповідачки визнані колегією суддів неповажними.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77.2/СЖ-069.08.2, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 195 000 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 15 % річних строком до 19.03.2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Станом на 09.09.2014 року у ОСОБА_3 перед банком утворилась заборгованість у розмірі 252 893, 78 доларів США та 87 650 117, 54 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник і іпотекодавець допустили порушення умов договорів, проте позивачем було пропущено строк позовної давності, про застування якої заявлено відповідачем. Доказів переривання строку позовної давності не надано та клопотання про поновлення такого строку не заявлялося.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 257 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 264 цього ж Кодексу позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов`язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Суд не роз`яснив положення даної норми, а сторони не повідомили про те, що існує рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.07.2012 року, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 19.03.2008 року у розмірі 461 646,14 доларів США, яка складається з непогашеного кредиту у розмірі 195 000 доларів США, несплачених відсотків 57 89378 доларів США, пені - 194 доларів США та 3 % річних 14 752, 36 доларів США. Зазначене рішення суду не виконане.

Не з`ясувавши належним чином питання про наявність судових рішень, які стосуються того ж кредитного договору, з підстав невиконання якого заявлено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у позові за пропуском строку позовної давності.

Звернення позивача з позовом до позичальника про стягнення боргу перервало позовну давність та після переривання такого строку позовна давність по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не сплила.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 09.09.2014 року складає: 195 00 доларів США - заборгованість за кредитом; 57 893,78 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 87 202 434 грн. пені. Крім того, позивачем нараховано три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 447 683 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості та розмір заборгованості не оскаржується. Крім того, такий же розмір заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом визначено і у рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 23.07.2012 року, яке набрало законної сили.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості по пені, колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, позичальник зобов`язується сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Разом з тим, розмір пені навіть у межах річного строку позовної давності, а саме за період з 23.09.2013 року по 09.09.2014 року, за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати відсотків складає більше 20 000 000 грн., що в три рази перевищує розмір суми боргу з відсотками.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-100 цс 14 від 03.09.2014 року та № 6- 1120 цс15 від 04.11.2015 року.

Враховуючи, що розмір пені, визначеної навіть у межах позовної давності більше ніж у три рази перевищує розмір заборгованості колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені.

Вирішуючи питання про зменшення пені, колегія суддів враховує те, що згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.07.2012 року на користь позивача стягнуто пеню у розмірі 194 000 доларів США за період з 23.04.2010 року по 12.01.2012 року. Будь - яких доказів про те, що невиконанням кредитного договору завдано збитків позивач не надав. Знаючи, що порушення зобов'язань за кредитним договором відбулося ще у червні 2008 року своєчасно з позовом про стягнення простроченої заборгованості, дострокове стягнення суми кредиту чи звернення стягнення на предмет іпотеки банк до суду не звертався, а також не вирішував питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Про те, які збитки поніс позивач у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору у позовній заяві не зазначено.

Відповідно до ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язань.

Тривале не вжиття самим позивачем, передбачених умовами договору заходів для припинення порушення позичальником умов договору щодо погашення кредиту призвело до надмірного зростання пені, яка навіть у межах річного строку позовної давності значно перевищує розмір зобов`язань боржника.

На відміну від правил застосування позовної давності у спорі лише за заявою сторони (ч.4 ст. 267 ЦК), положення ч. 3 ст. 551 ЦК України не містить такої обов`язкової умови для зменшення пені як заява сторони у спорі. У вищенаведених правових позиціях Верховного Суду України також не вказано про обов`язкову наявність заяви сторони про зменшення пені. Крім того, прийняття такої заяви на стадії апеляційного розгляду суперечить положенням ст. 303 ЦПК України.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства, серед іншого, є справедливе вирішення справи.

На думку колегії суддів задоволення позову в частині стягнення пені у заявленому позивачем розмірі суперечить завданню справедливого судочинства.

За вказаних обставин колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 90 000 грн., враховуючи, що пеню у розмірі 194 000 доларів США вже стягнуто за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до звіту про оцінку майна вартість квартири, що є предметом іпотеки на час вирішення даної справи складає 1 583 900 грн.

Ні відповідач, ні її представники жодного разу не з`явилися у судове засідання, не ознайомлювалися з матеріалами справи, що позбавляє колегію суддів врахувати їх думку щодо оцінки предмета іпотеки та можливості договірного визначення початкової ціни предмета іпотеки. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи тричі ( у межах двомісячного строку розгляду справи) було відкладено за клопотаннями представника відповідачки ОСОБА_6, які подавалися або в день судового засідання або напередодні судового засідання у зв`язку із зайнятістю у інших судових процесах. ОСОБА_2 про будь - які причини своєї неявки або про неможливість неявки до суду інших трьох представників (а.с. 81) не повідомила, що свідчить про неналежне виконання стороною своїх процесуальних обов`язків. За вказаних обставин колегією суддів за початкову ціну предмета іпотеки береться ціна предмета іпотеки, визначена у звіті про оцінку майна від 1.04.2016 року.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України № 6-61 цс15 від 27.05.2015 року, № 6-1935 цс 15 від 07.10.2015 року, № 6- 1120 цс15 від 04.11.2015 року, № 6-2479 цс 15 від 09.12.2015 року, № 6-1205 цс 15 від 23.12.2015 року у розумінні ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи наявність у позивача банківської ліцензії та дозволу на право здійснювати банківські операції у іноземній валюті колегія суддів приходить до висновку про правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у іноземній валюті.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду не підлягає виконанню на час дії зазначеного Закону.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-069.08.2 від 19 березня 2008 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та ОСОБА_3 у розмірі 195 000 доларів США заборгованості за кредитом, 57 893,78 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 90 000 грн. пені та 447 683,50 грн. трьох відсотків річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та передана в іпотеку на підставі договору іпотеки від 19 березня 2008 року.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» визначивши початкову ціну продажу предмета іпотеки 1 583 900 грн.., але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 5 481 грн.

Рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді