Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Кляшторний В.С. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 336/1433/15
21 квітня 2016 року Справа № 22ц/778/1994/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

__________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ЗАДАЧИНА Наталя Володимирівна про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, виключення майна із складу спадщини, одержання права на спадкування разом із спадкоємцями черги, яка має право на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Н.В. про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, які не перебували в шлюбі, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, виключення майна із складу спадщини, одержання права на спадкування разом із спадкоємцями черги, яка має право на спадкування, посилаючись на те, що починаючи з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, він проживав спільно з ОСОБА_7, без реєстрації шлюбу. За цей час, за спільні кошти та внаслідок спільної праці вони нажили майно - квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на згадане житлове приміщення. Відповідачі є спадкоємцями другої і третьої черги за законом. Він також звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Втім, отримати спадщину не є можливим без підтвердження факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу. Тому, з підстав п.6 ч.1 ст.256 ЦПК,ст.17 Закону України "Про власність", ст.112 ЦК (1963 року),ст.70, 71,74 СК,ч.2 ст.1259 ЦК прохав позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.03.2016 року позов відхилено.

Позивач покликав скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення стверджуючи на тому, що суд неправильно застосував норми матеріального права та невірно встановив обставини справи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи слідує, що заявник та ОСОБА_7 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на праві власності кооперативну квартиру АДРЕСА_1.

Згадана квартира перейшла у власність спадкодавця після сплати нею всіх пайових внесків у ЖБК №248 "Кристал" 07.04.1999 року, а отже на момент чинності КпШС (т.-1 а.с.180).

Відповідачі є спадкоємцями за законом (Спадкова справа т-1 а.с.163).

Обстоюючи свою позицію вимогами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК, ст.17 Закону України "Про власність", ст.112 ЦК (1963 року), ст.70,71,74 СК, ч.2 ст.1259 ЦК заявник волів встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, й, водночас, визнати зазначене нерухоме майно у позові спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебували у шлюбі, визнати за ним право власності на 1/2 частку спадкової квартири, та на 1/4 частки в порядку спадкування, надавши йому право на спадкування разом із спадкоємцями черги, яка має право на спадкування.

Згідно з ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За положеннями частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до п.1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч.1 ст.74 цього Кодексу.

В зв'язку з наведеним, під час вирішення позову про визнання права власності на майно, набуте чоловіком та жінкою під час спільного проживання без укладення шлюбу, має бути врахований час виникнення таких відносин.

У випадку, коли такі відносини виникли до 1 січня 2004 року, тобто до набуття чинності СК України, спільною сумісною власністю є майно нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 КпШС України), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17,ст. 18, п.2 ст.17 Закону України "Про власність"), тощо.

У інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не був визначений і учасники спільної власності під час придбання майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створені спільної власності, що викладено в роз'ясненні п. 5 постанови № 20 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (квітень 1999 року), не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Так як, на час набуття ОСОБА_7 права власності на квартиру, заявник та померла спільно проживали без реєстрації шлюбу, спірна квартира, згідно з положеннями ч.1 ст.17 Закону України "Про власність" та нормами КпШС України не є об'єктом спільної сумісної власності.

Втім, відповідно до положень ст.17 Закону України "Про власність", який був чинний на час набуття спадкоємцем права власності на квартиру, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визнається ступенем його трудової участі.

Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, то виходячи зі змісту наведеної норми права і з урахуванням вимог ст.10,60 ЦПК України позивач зобов'язаний був довести, надавши докази відповідно до положень ст.58,59 ЦПК України, що пайові внески за квартиру в тому числі, внесені й за його рахунок.

Однак, під час розгляду справи достеменних доказів на підтвердження цього не було надано.

Також, позивач твердив і на тому, що у спадковій квартирі в 2001 році він, зокрема, установив двері, а у 2002 році обладнав вікна металевими решітками, у 2009 році витрачав кошти, в тому числі, на придбання шпалер, сантехнічних приладів, електропроводку, телевізор, меблі, оплату праці робітникам.

Суд наголошує, що сам по собі факт довгого спільного використання в інтересах сім'ї майна, яке було власністю одного з подружжя, і спільний господарський догляд за збереженням цього майна (ремонт, благоустрій) не є підставою виникнення спільної сумісної власності на підставі ст.17 Закону України "Про власність".

Окрім того, із довідок ЖБК від 31.05.2012 року та управління праці та соціального захисту населення можна дізнатись, що померла не визнавала позивача членом своєї сім"ї, отримувала державну допомогу (субсидії) на одну людину (т-1 а.с.146,147,211).

Нарешті, в період заявлений у справі, відповідач мав у користуванні житлову квартиру АДРЕСА_2, де мав реєстрацію постійного місця проживання, самостійно оплачував комунальні платежі. У березні 2000 року здійснив приватизацію цього житлового приміщення, отримав свідоцтво про право власності на квартиру на своє ім'я (т-1 а.с.216,217).

У суді першої інстанції, не було надано переконливих доказів з цього питання, а тому висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову за обставинами наведеними у заяві є правильними.

Наразі, у своєму зверненні до суду заявник наголошував, що він мав позашлюбні стосунки зі спадкодавцем до жовтня 2013 року, а отже і в період дії чинного Сімейного та Цивільного Кодексів.

Статтею 74 СК, який почав діяти з 2004 року, завбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Суд, знову наголошує, що спірне майно перейшло до спадкодавця у власність у 1999 році, а отже, за правилами згаданого закону не може бути спільним майном.

Заявлені вимоги у справі пов'язуються також із наявністю у позивача права на спадкове майно як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У ст. 1264 ЦК окреслено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, до умов, про які зазначається у ч.2 ст.1259 ЦК умов, належать наступні:

- надання спадкодавцю матеріальної або іншої допомоги з боку спадкоємця;

- тривалий час надання такої допомоги;

- безпорадний стан самого спадкодавця.

Позивач твердив, що упродовж 28 років він мешкав разом із померлою, за її місцем проживання, надавав їй фактичні послуги у придбанні продуктів, медикаментів, приготуванні їжі, прибиранні квартири тощо й це підтверджується показаннями свідків, довідками та актами житлового органу.

Безпорадність (безпорадний стан) - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують їй існування або оберігають його життя, здоров'я та гідність.

Безпорадний стан спадкодавця - це такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, як-от, одержаним в результаті нещасного випадку.

Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо.

Судом встановлено, що 18.12.2012 року в наслідку падіння, спадкодавець отримав перелом шийки стегна ноги та кістки лівої руки.

Із лікарської історії хвороби слідує, що ОСОБА_7 перебувала на лікуванні у медичному закладі 3 дні. Оперативні втручання не проводились (т-1 а.с.161).

Звертають увагу медичні висновки лікарів при обстеженні спадкодавця за 6 днів до смерті.

Так, у медичній картці зазначено, що за результатами огляду у ОСОБА_7 був виявлений застарілий перелом стегна, у зв'язку з чим вона почувалася кволою, мала лише обмеження у русі. Проте, історія її хвороби не містить висновків щодо необхідності постійного стороннього догляду. Напередодні смерті ОСОБА_7 могла пересуватися з ходунками по квартирі, могла стежити за собою й не була взагалі позбавлена рухової моторики, а отже не була у безпорадному стані (а.с.209).

Померла отримувала пенсійне забезпечення й це надавало їй змогу оплачувати комунальні послуги, придбати ліки та необхідні особисті речі, тощо.

З огляду на викладене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив законне рішення.

Керуючись ст.303,307,308,313,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.03.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: