Дата документу Справа №

Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3686/16 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Кочеткової І.В.
Савченко О.В.
при секретарі: Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Військова частина № НОМЕР_1 , Національна Гвардія України Головне Управління, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичних операцій про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт його участі у бойових діях щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також, що він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення в складі окремого батальйону особливого призначення «Донбас».
Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у відкритті провадження за цією заявою відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу судді, а справу направити до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1 , представника Національної Гвардії України, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що законодавством України визначено порядок встановлення факту участі у бойових діях, що виключає можливість розгляду цього питання судом шляхом встановлення відповідного факту в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувались для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворень відповідно до законів України, військових формувань та правоохоронних органів.

Аналогічні положення щодо визнання учасниками бойових дій містяться також у постанові Кабінету Міністрів України, якою затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситись на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього порядку.

Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку, в даному випадку в порядку адміністративного судочинства.

З пояснень апелянта ОСОБА_1 слідує, що до комісій з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій він не звертався.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 2 постанови № 5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право врахувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Зокрема, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причини і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових наград. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Таким чином, висновки судді першої інстанції щодо неможливості встановлення факту участі заявника у бойових діях в судовому порядку є правильним, оскільки діючим законодавством України встановлення такого факту віднесено до компетенції інших органів.

Зважаючи на ці обставини, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: