РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/1955/16-ц

Пров. №2/766/782/16

17 серпня 2016 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Ус О.В.,

секретар Ханіков І.І.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката Дубкова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка уточнена в судовому засіданні представниками позивача та в якій просив визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням 12/25 частини належної йому частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що йому належить на праві власності спірне житлове приміщення, в якому зареєстрована колишня дружина колишнього власника ОСОБА_7 Оскільки змінився власник житла, вважає, що відповідач втратила право на користування житлом з огляду на те, що її реєстрація заважає позивачеві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном відповідно до ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383 ЦК України, 150 ЖК України, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини, а за приписами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпорядження майном.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач та її представник позов не визнали в повному обсязі. Представник відповідача вважав позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки відсутній закон за яким при зміні власника особи які правомірно вселилися до домоволодіння втрачають право користування ним, відповідач неправомірно була виселена колишнім чоловіком ОСОБА_7

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 вказала, що вона проживала з ОСОБА_7 у шлюбі 12 років та вселилася до житла правомірно, вона не мала бажання розірвати шлюб, є інвалідом 3 групи (епілепсія), вважає, що вона фактично власниця будинку, оскільки оформлювала його на ОСОБА_7. З питання визнання за нею права власності на спірне житло не зверталася, документів, що підтверджують її право власності не має, але вона має право на користування спірним домоволодінням, оскільки була зареєстрована у ньому як дружина ОСОБА_7. Вона не має іншого житла, ОСОБА_7 протиправно виселив її з житлового приміщення 9 квітня 2015 року не дочекавшись рішення касаційної інстанції, її у житло з того часу не пускають, насміхаються над нею, вона вимушена проживати у сусідів та знайомих. Вважає, що ОСОБА_7 спеціально продав будинок ОСОБА_5, який є його сином від першого шлюбу з метою не дати їй проживати у спірному житлі. Вони жили с ОСОБА_7 гарно, не сварилися, тільки коли у будинку проживав ще ОСОБА_13, який її ображав, вона викликала правоохоронні органи. Взагалі коли її виселяли вона проживала не у будинку, а у «времянці».

Треті особи в судове засідання не з'явилися - про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від Херсонської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Оскільки явка третіх осіб судом обов'язковою не визнавалася, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, допитавши позивача за її згодою в якості свідка, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 березня 2014 року розірвано зареєстрований 27 квітня 2005 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (справа № 667/63/14-ц), рішення набрало законної сили 31.03.2014 року.

12/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткові власності громадянину Республіки Білорусія ОСОБА_5, що підтверджено договором купівлі-продажу від 07.07.2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З вказаних документів вбачається, що на час укладення договору купівлі-продажу 12/25 частин спірного домоволодіння належало продавцю на підставі свідоцтва про право власності за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої херсонської державної нотаріальної контори 10.02.2006 року за номером 1-257 продавцеві ОСОБА_7 Державна реєстрація права власності за ОСОБА_5 на 12/25 частки вказаного вище житлового будинку проведена 07.07.2015 року о 18:20:38 приватним нотаріусом Маковецькою О.І., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_1.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 26 листопада 2014 року було відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову про виселення ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на відсутність належних та достатніх доказів на обґрунтування наявності підстав, передбачених ст. 116 ЖК УРСР.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03 березня 2015 року скасоване рішення першої інстанції та ухвалене нове рішення про виселення ОСОБА_3, яке в подальшому скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27 травня 2015 року, при цьому рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 26.11.2014 року залишено без змін.

09 квітня 2015 року ОСОБА_3 була виселена зі спірного житла та до теперішнього часу до нього не вселилася - цей факт визнається представниками позивача та не є спірним.

За приписами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами,що беруть участь в справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи наведене, судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, що підтримане відповідачем про допит в якості свідків з цього питання ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

З відомостей домової книги, що ведеться з метою обліку зареєстрованих осіб, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 24.03.2006 року, а знята з реєстрації 01.07.2015 року за рішенням суду.

З повідомлення Комсомольського районного відділу у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області від 14.04.2016 року встановлено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 поновлена 27.05.2015 року на підставі Ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.05.2015 року, справа № 6-9673св15.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь в справі. Кожна сторона за приписами ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь в справі виник спір.

Сторонами не заперечується факт правомірності набуття права користування відповідачем ОСОБА_3 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, факт її виселення за відсутності її згоди, не проживання на даний час у спірному житлі.

Судом не приймається до уваги доводи відповідача на те, що вона має право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України майно набуте одним з подружжя за час шлюбу, але в порядку спадкування є особистою приватною власністю цієї особи.

В судовому засіданні відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності у позивача ОСОБА_5 права власності на спірне житлове приміщення, натомість позивачем надані належні докази на підтвердження права власності на 12/25 частин житлового будинку за адресою: за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_3 є членом сім'ї нового власника ОСОБА_5

Посилання на неправомірність виселення відповідача колишнім власником не є обставиною, що має значення для ухвалення рішення у справі, оскільки розглядається позов нового власника, що пов'язаний з іншим предметом спору.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

За правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову на підставі ст. 391 ЦК України у зв'язку з доведеністю позивачем факту порушення/обмеження його прав власності з боку відповідача у справі, адже право членів сім'ї власника жилого будинку, у тому числі й колишнього, на користування цим жилим приміщенням може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, однак відповідач не була та не є членом сім'ї позивача.

Також в порядку ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 551,20 грн.

Підстави для негайного виконання рішення відсутні, заходи забезпечення позову не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 214-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, такою, що втратила право користування житловим приміщенням 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяО. В. Ус