Єдиний унікальний номер 243/1291/16-ц Номер провадження 22-ц/775/923/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» про визнання незаконним наказу про оголошення догани, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» про визнання незаконним наказу про оголошення догани задоволено.

Визнано незаконним наказ головного лікаря Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» №77 від 4 лютого 2016 року про оголошення догани ОСОБА_1. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» та подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та при невідповідності висновків суду обставинам справи. При вирішенні спірних правовідносин не застосовано норми статей 139-141 Кзпп України, які передбачають обовязок працівників своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни, що призвело до невірного висновку суду, а саме: наказ про оголошення догани виданий у звязку з невиконанням останньою розпорядження головного лікаря про підготовку та здійснення доповіді на лікарської конференції в диспансері, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на законі. Крім того, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, тобто, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що завідувач поліклініки, лікар вищої категорії заслужений лікар-нарколог незадовільно оцінили рівень проведення позивачкою надання консультативної медичної допомоги персоналу поліклініки у вигляді доповіді на лікарській конференції 2 лютого 2016 року. Відповідач вважає, що позивачем не було надано суду жодного доказу незаконності спірного наказу. Проте суд, не зважаючи на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, прийшов хибного висновку про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.

В судове засідання апеляційного суду позивачка та її представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, апеляційну скаргу просили залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивачки та її представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що відповідно наказу №47 п. 1 від 2 червня 2010 року позивачка прийнята на посаду лікаря-нарколога дільничного по переводу в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська», і відповідно наказу №22/1 від 1 серпня 2014 року працює за сумісництвом на посаді лікаря-нарколога цілодобового кабінету експертизи на стан алкогольного та наркотичного спяніння (а.с. 7).

Планом лікарських конференцій на І півріччя 2016 року запланована 2 лютого 2016 року конференція за темою ПіПР внаслідок зловживання ПАР, стан відміни з делірієм (без судом, з судомами). Етіологія. Патогенез. Клініка. Ускладнення. Діагностика і дифдіагностика. Лікування. Режим утримання. Прогноз. Профілактика. F-40-F41. Доповідач Неменуща О.В. Цей план лікарських конференцій затверджений наказом №69 від 20.01.2016 року (а.с. 19, 41).

Відповідно до наказу №77 від 4 лютого 2016 року головним лікарем ОСОБА_2 позивачці оголошено догану за безвідповідальну, недбалу підготовку і проведення доповіді з лікарської конференції 02.02.2016 року згідно плану лікарських конференцій на перше півріччя 2016 року, затвердженого головним лікарем 26.01.2016 року, копію якого ОСОБА_1 отримала 05.02.2016 року (а.с. 5, 21, 23).

Відповідно акту від 3 лютого 2016 року позивачка відмовилася надати пояснення про незадовільну підготовку до доповіді на конференції (а.с. 18).

Суд, задовольняючи позов, виходив з законності та обґрунтованості позовних вимог, недоведеності відповідачем скоєння позивачем дисциплінарного проступку, при цьому зазначивши, що у наказі відсутня конкретика: які саме дії позивача відповідач розцінив як систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання у повному обсязі функціональних обовязків, порушення субординації та медичної етики, та коли ці порушення мали місце; а також мало місце порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і відповідають обставинам справи та закону.

Конституція України передбачає право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Згідно зі Згідно зі ст.139 Кзпп України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 141 Кзпп України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Як встановлено положеннями ст. 147 Кзпп України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Статтею 147-1 Кзпп України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника.

Відповідно до ст. 148 Кзпп України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За правилами ст. 149 Кзпп України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов'язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. Кзпп України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов'язок. При визначенні виду стягнення враховуються і попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов'язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов'язковому порядку вказуються мотиви застосування стягнення.

З матеріалів цивільної справи видно, що наказом №77 від 4 лютого 2016 року головним лікарем ОСОБА_2 позивачці оголошено догану за безвідповідальну, недбалу підготовку і проведення доповіді з лікарської конференції 02.02.2016 року згідно плану лікарських конференцій на перше півріччя 2016 року, затвердженого головним лікарем 26.01.2016 року.

Проте, з наданих відповідачем документів Положення про КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська», Правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції ОСОБА_3 (а.с. 16-17, 27-31, 46-48) на підтвердження правомірності оголошення догани позивачці, не вбачається, що якість підготовки та проведення доповіді доповідачами на конференції має бути оцінена відповідними особами, і саме ці особи надали негативну оцінку доповіді позивача, яка впливає на показники її професійної діяльності.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції положень ст.ст. 139-141 Кзпп України, які передбачають обовязок працівника своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу є неспроможними, оскільки судом не встановлено невиконання позивачкою, або її відмову від виконання обовязку щодо доповіді на конференції 2 лютого 2016 року, яка затверджена наказом №69 від 20 січня 2016 року відповідно плану лікарських конференцій на 1 півріччя 2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності таких обставин, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та постановлення рішення з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦП К України.

Як приведено вище, відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідачем не надано.

Інші приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: