Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/8321/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/3269/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Бурими В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання відповідача провести реструктуризацію кредиту на підставах і умовах передбачених Законом від 27 квітня 2010 року № 2155-VI, переведення валюти кредиту у національну валюту України за курсом (8:1) по відношенню до долара США, як передбачено Законом, зміну форми погашення кредиту з ануїтетної на класичну, надання відстрочки виплати сум основного боргу строком на три роки, подовження терміну кредиту на 10 років, списання за рахунок переплати частини основного боргу за кредитом,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування вимог зазначила, що 28 березня 2008 року отримала від банку за договором № ZPBGGK кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США на придбання житлової двокімнатної квартири загальною площею 43,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 72000 доларів США, початковий внесок у розмірі 30% вартості квартири в сумі 22000 доларів США вона сплатила власними коштами.

Вважає, що банком було порушено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки валютні ризики покладені на неї, банком інформація щодо валютних ризиків їй не була надана. Крім того, через дрібний шрифт та плохий зір вона не зрозуміла зміст кредитного договору в повному обсязі. Також банком було свідомо змінено місце фактичної видачі кредиту на юридичну адресу головного відділення банку у м. Дніпропетровськ.

Крім того, відділення, яке надало їй кредитні кошти, не мало повноважень на видачу кредиту в іноземній валюті.

Також умова кредитного договору щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитом є дискримінаційною. Норми кредитного договору, які встановлюють плату за касове обслуговування кредитної операції та інші комісії, не відповідають ч. 1 ст. 509 ЦК України та п. 3.6 Постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

На підставі зазначеного просила визнати недійсним кредитний договір №ZPBGGK, зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувати незаконно отримані кошті та повернути їй, судові витрати покласти на відповідача.

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ПриватБанк» про зобовязання відповідача провести реструктуризацію кредиту на підставах і умовах передбачених Законом від 27 квітня 2010 року № 2155-VI, переведення валюти кредиту у національну валюту України за курсом (8:1) по відношенню до долара США, як передбачено Законом, зміну форми погашення кредиту з ануїтетної на класичну, надання відстрочки виплати сум основного боргу строком на три роки, подовження терміну кредиту на 10 років, списання за рахунок переплати частини основного боргу за кредитом.

В обґрунтування вимог зазначила, що 28 березня 2008 року отримала від банку за договором № ZPBGGK кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США на придбання житлової двокімнатної квартири загальною площею 43,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 72000 доларів США, початковий внесок у розмірі 30% вартості квартири в сумі 22000 доларів США вона сплатила власними коштами. На момент укладання договору офіційний курс гривні до долара США не перевищував 5 грн. за 1 долар США. На протязі тривалого терміну вона сумлінно виконувала свої обовязки з договором.

На момент першої значимої девальвації гривні до долара США найвищий показник котрої у 2008 році сягнув 14:1, призвів до здорожчення кредиту майже у три рази, що вплинуло на її фінансові статки і матеріальне положення та призвело до незапланованих витрат та втрату стабільного доходу.

Вона неодноразово зверталась до банку з проханням провести реструктуризацію кредиту, проте отримувала відмову, чим банк порушував її права.

На підставі зазначеного просила зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію її кредиту на підставах і умовах Закону України № 2155-VI від 27 квітня 2010 року, перевести валюту кредиту у національну валюту України за курсом 8:1 по відношенню до долара США, змінити форму погашення кретину з ануїтетної на класичну, надати відстрочку виплати сум основного боргу строком на три роки, подовжити термін дії кредиту на 10 років, списати за рахунок переплати частину основного боргу за кредитом.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року вказані позови обєднано в одне провадження.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання договору недійсним залишено без розгляду.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року позов залишено без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Згідно зі ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 17 червня 2016 року.

Представник банку отримав повістку 13.07.2016 р., передбачене законом право на участь у судовому засіданні не використав.

13.07.2016 року за клопотанням представника ОСОБА_3 розгляд справи було відкладено на 03.08.2016 року.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 повідомлені про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилися, представник знову направила клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, керуючись ст.ст.169,305 ЦПК України відхилила клопотання ОСОБА_4, оскільки повторна неявка незалежно від причин неявки не перешкоджає розгляду справи за відсутності цих осіб.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд виходив з того, що встановлені фактичні обставини справи не дають підстав за вимогою позичальника змінити умови кредитного договору в порядку ст. 652 ЦК України.

Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права, спір вирішено у відповідності до вимог матеріального права, які регулюють правовідносини сторін.

Згідно ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Виходячи з положень ст. ст. 6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст.651 ЦК України за рішенням суду договір може бути змінено в разі істотного порушення договору другою стороною.

Обставин істотного порушення банком умов кредитного договору ОСОБА_3В у позові не наводила.

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний,а з підстав,встановлених частиною четвертою цієї статті ,- змінений за рішенням суду на вимогу заінт5ересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для зміни договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Проте під час розгляду справи не встановлено обставин, які б підтверджували сукупність і наявність таких чотирьох умов для зміни кредитного договору № ZPBGGK від 28 березня 2008 року.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що на теперішній час відбулась істотна зміна обставин, якими вона керувалася, укладаючи кредитний договір, а саме: зростання курсу долара США по відношенню до курсу гривні України, що потягло за собою значне здорожчення кредиту, при цьому відбулося погіршення її матеріального стану та фінансової спроможності.

Між тим, банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют. Встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют проводиться щоденно Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів».

Таким чином, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи», зокрема, пунктом 4 Прикінцевих положень, передбачалось право комерційних банків проводити за погодженням з кожним позичальником у термін до 31 грудня 2010 року реструктуризацію заборгованості за кредитами позичальників - фізичних осіб.

Отже, реструктуризація кредитної заборгованості - це право банку, а не обов'язок, тому доводи ОСОБА_3В щодо неправомірної відмови банком у проведенні реструктуризації кредитної заборгованості на її умовах є неприйнятними та відсутні підстави судовим рішенням покладати на відповідача зобов'язання змінити умови договору та провести перерахунок кредиту у національну валюту за курсом 8:1, змінити форму погашення кредиту з ануїтентної на класичну, надати відстрочку виплати боргу на три роки та подовжити строк дії кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про неповноту зясування обставин справи є безпідставними.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір (ст. 179 ЦПК України).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,58 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущення (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд, не допитавши свідків, позбавив її можливості підтвердити обґрунтованість своїх вимог, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки п. 2 ст. 59 ЦПК України чітко передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На вирішення позову про зміну умов кредитного договору з заявлених позивачем підстав покази свідків не могли вплинути.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору.

Суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 статті 308 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: