Справа № 459/2440/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/6859/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, -

встановила:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання.

Вимоги обґрунтовував тим, що на даний час він навчається на заочній формі у Національному університеті водного господарства та природокористування за напрямком «гірництво». Вартість його навчання за рік становить 5000 грн. Окрім цього, існують супутні витрати на придбання приладдя, пов'язаного з навчанням. Вказує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує фінансової допомоги. Вважає, що оскільки його батько ОСОБА_3 за все життя не надав жодної копійки на його утримання, тому з нього слід стягувати кошти на час його навчання.

На підставі положень ст. 199 СК України, просить стягувати щомісячно з відповідача на аліменти на його утримання в розмірі 1000 грн., починаючи з моменту пред'явлення позову до закінчення ним навчання 19.08.2018 року.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з»ясування обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що за життя відповідач не надавав йому утримання, на неодноразові звернення матері про надання допомоги в добровільному порядку батько так і не реагував, тому на думку апелянта, буде справедливим стягнення з відповідача в його користь 1000 грн. щомісячно.

Стверджує, що окрім плати за навчання, яка становить 5000 грн., існують інші супутні витрати повязані з навчанням та супутні витрати.

Оскільки немає відомостей про працевлаштування відповідача, просить стягувати аліменти в твердій формі.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, а також відповідач ОСОБА_3, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток та телефонограма (а.с. 48,49,54), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутність.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу необхідно відхилити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення районного суду відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 навчається на заочному відділенні, водночас має можливість працювати та заробляти собі на життя, при цьому відповідач не працевлаштований, перебував на обліку в центрі зайнятості, як безробітний.

Суд також звернув увагу на те, що в контексті норм ст. 199 СК України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не є безумовним, а залежить від певних обставин, в тому числі й від наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.

Крім цього, потреба у матеріальній допомозі має бути зумовлена таким навчанням, що є єдиним заняттям повнолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, який народився 17.03.1995 року, є сином відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 311528 (а.с. 2, 6).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору про підготовку фахівця на умовах повного відшкодування витрат за навчання № 20073 від 19.08.2015 року позивач ОСОБА_2 є студентом заочної форми навчання Національного університету водного господарства та природокористування. Загальна вартість освітньої послуги складає 15000 грн. (п. 4.3. договору). Згідно квитанції від 01.09.2015 року позивач здійснив проплату за навчання на третьому курсі в розмірі 5000 грн. (а.с. 3-4).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на отримання аліментів у зв'язку з навчання і до досягнення ним 23 років, однак такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року.

В свою чергу, у п. 20 вказаної Постанови судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Разом з тим, судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що відповідач не працевлаштований, з 27.04.2016 року по 01.09.2016 року перебував на обліку в Баранівському районному центрі зайнятості, його дохід за вказаний період становить 4527,74 грн., що підтверджуюється довідкою № 1482, виданою Баранівським районним центром зайнятості 19.09.2016 року (а.с. 16).

Крім цього, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 покликався на те, що позивач працює на шахті № 6 м. Червонограда, разом з матір»ю займається продажем побутової техніки, тому не потребує матеріальної допомоги, зазначені факти не спростовані позивачем.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення з відповідача коштів на утримання сина у звязку з навчанням, колегія суддів виходить з того, що зазначене право особи не може слугувати засобом для збагачення, а покликане забезпечити необхідний матеріальний рівень тих, хто має на це право та цього потребує, при цьому суд враховує те, що позивач, з урахуванням заочної форми навчання, справді має можливість працевлаштуватись, а в свою чергу відповідач ОСОБА_3 не працевлаштований, відтак не може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, тому погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_5