справа № 2/638/2269/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

( заочно)

04 травня 2016 року м. Харків Дзержинський районний суд міста Харкова в складі :

головуючого - судді Штих Т.В., секретаря Чаленко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на проживання у її квартирі, у якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.07.1998 року, реєстраційний номер 1-94-0384 вона є власницею квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований, проте не мешкає відповідач ОСОБА_2 колишній чоловік позивачки. Шлюб з відповідачем та позивачкою розірвано, у відповідача створена нова сім»я з якою він мешкає за іншою адресою. Особистих речей в квартирі позивачки відповідача не має, комунальні платежі відповідач не здійснює. В звязку з цим позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, так як він більше десяти років не мешкає у вказаній квартирі.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином.

Треті особи в судове засідання не зявились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності третіх осіб.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд заслухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 17 липня 1998 року позивачка є власницею квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки з дільниці №5 КП «Жилкомсервіс», з 22.12. 2015 року у квартирі АДРЕСА_3 було зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 019235 виданого 14 лютого 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивачка уклала новий шлюб, в даному шлюбі народжено дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до відповіді КЗОЗ « Харківська міська поліклініка № 8» ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 до вказаного медичного закладу не звертався, на обліках не перебуває, за медичною допомогою на адресу не викликав.

Відповідно до листа Дзержинського РВІ ГУМВС України в Харківській області від 06.04.2011 року за період з травня 2005 по березень 2011 року звернень ОСОБА_2 щодо неможливості мекати за вказаною адресою не надходило.

Позивачка зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідача з метою вирішення спору в позасудовому порядку. Позивачка стверджує,Ю що вказана реєстрація необхідна позивачеві для того, щоб брати кредити, а потім їх не повертати. До неї неодноразово зверталися з цього приводу, а також на її адресу надходять повістки щодо виклику до військкомату, тому вона стурбована з цього приводу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом роз»яснені позивачці вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази подаються сторонами, а судом тільки оцінюються.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

На підставі частини 1 статті 319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Отже судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі більше десяти років, тому має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 319,391,405 ЦК України, ст..ст. 10,60,88,224-226 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 та зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця проживання за цією адресою.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Т.В. Штих.