Номер провадження: 22-ц/785/6175/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Голови комісії з реорганізації-головного лікаря Державного закладу „Дорожня лікарня Державного підприємства „Одеська залізниця ОСОБА_3 про скасування наказів, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Голови комісії з реорганізації-головного лікаря Державного закладу „Дорожня лікарня Державного підприємства „Одеська залізниця ОСОБА_3, в якому просила:

- визнати наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ про її звільнення незаконними;

- зобов'язати відповідача скасувати наказ № 1 від 04.09.2015 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, та скасувати наказ №351 від 17.09.2015 року про звільнення позивача з 17.09.2015 року, з займаної посади лікаря - терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря - терапевта приймального відділення ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» (тобто продовжити дію трудового договору відповідно до чинного законодавства);

- виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 01 (однієї) гривні.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення з позовом до суду. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного закладу «Дорожня лікарня» Державного підприємства «Одеська залізниця» № 1 від 04.09.2015 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року в частині незадоволених вимог та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі в частині незадоволених районним судом вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права. В іншій частині рішення в апеляційному порядку не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що адміністрацією лікарні не були порушені підстави, строки та порядок звільнення позивача.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та заснований на законодавстві.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

ОСОБА_2 02 грудня 2002 року була прийнята на посаду лікаря-терапевта приймального відділення, була під особистий підпис ознайомлена з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується особовою карткою №1267.

02 вересня 2015 року завідуюча приймальним відділенням ОСОБА_4 повідомила головного лікаря про відсутність на роботі лікаря-терапевта ОСОБА_2

За участі голови профспілки та інспектора відділу кадрів завідуючою відділенням було складено акт про відсутність ОСОБА_2 на роботі з 08:00 години до 11 годин 40 хвилин. 02 вересня 2015 року ОСОБА_2 з'явилась на роботу лише близько 12:00 годин. О 12:00 годині проводилось засідання ЛКК, на якому була присутня ОСОБА_2 02 вересня 2015 року ОСОБА_2 надала письмові пояснення, в яких визнала факт відсутності на роботі 02 вересня 2015 року без поважної причини, пообіцяла виправитися. Вже через день, 04 вересня 2015 року ОСОБА_2 спізнилася на роботу на 25 хвилин, чим було порушено лікувальний процес, який у приймальному відділенні є безперервним цілодобово. Факт запізнення, що є порушенням трудової дисципліни, ОСОБА_2 також визнала письмово, знову пообіцяла виправитися. Таким чином, факт прогулу позивача без поважних причин підтверджено достатніми доказами - рапортом її безпосереднього керівника ОСОБА_4, актом та власноручно написаним поясненням.

04 вересня 2015 року адміністрація лікарні звернулася до голови профспілки з клопотанням про надання дозволу на звільнення ОСОБА_2 за прогул без поважної причини. 08 вересня 2015 року було проведено засідання профкому, на якому була присутня ОСОБА_2 Вона визнала факт відсутності на робочому місці без поважної причини 02 вересня 2015 року. Рішенням від 08 вересня 2015 року, протокол №66, профком надав згоду на звільнення ОСОБА_2 за прогул без поважної причини.

Наказом від 17 вересня 2015 року № 351-ос ОСОБА_2 звільнена з вказаної посади за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпПУ.

21 жовтня 2015 року Головним управлінням держпраці в Одеській області було проведено перевірку дотримання законодавства про працю за скаргою ОСОБА_2 За результатами перевірки порушень не виявлено, що підтверджується довідкою №15-01-007/0016. Звільнення ОСОБА_2 було здійснено у відповідності до законодавства, зокрема з дотриманням вимог: 1 ст. 148 КЗпПУ щодо строків застосування дисциплінарних стягнень - не пізніше

одного місяця з дня виявлення порушення; 2) ст. 149 КЗпПУ щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення при обранні стягнення було враховано тяжкість вчиненого порушення, обставини і попередню роботу працівника; 3) ст. 43 КЗпПУ - звільнення було здійснено за попередньої згоди профспілки.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, що передбачено ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставин, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 4 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 7-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 не заперечувала , що вона дійсно надавала письмові пояснення, де визнала свою відсутність на роботі 02.09.2015 року без поважних причин (а. с. 37) , про що також зазначено у відповідному рапорті безпосереднього керівника позивача щодо відсутності ОСОБА_2 на роботі 02.09.2015 року з 08-00 до 11-30 (а. с. 36) та в акті, що складений працівниками лікарні того же дня (а. с. 35). При цьому пояснила, що пояснення надані нею під тиском з боку головного лікаря.

Водночас будь-яких доказів про існування тиску з боку керівництва лікарні, позивач суду не представила, до контролюючих або до правоохоронних органів саме за фактом примушення керівництвом лікарні до написання нею неправдивих пояснень з приводу відсутності на роботі з 08-00 до 11-30 г. 02.09.2015 року, не зверталася.

У зверненні до інспекції праці в Одеській області від 22.09.2015 року ОСОБА_2 обставини своєї відсутності на роботі з 08-00 до 11-30 г. 02.09.2015 року взагалі не зазначила.

Також позивачем не надано одного доказу, що 02.09.2015 року у неї була поважна причина відсутності на роботі з 08-00 до 11-30. Сам той факт, що напередодні головний лікар повідомив їй про необхідність бути на лікарській комісії, засідання якої призначено було на 12-00 02.09.2015 року, ні в якій мірі не звільняв її від обов`язку щодо своєчасного виходу на роботу того же дня (02.09.2015 року) о 08-00 г.

Судова колегія визнає існування конфліктного характеру відносин між позивачем і відповідачем, виходячи зі змісту даної справи і заявлених вимог, проте дані обставини безпосередньо не спростовують зафіксований належним чином факт відсутності ОСОБА_2 на роботі 02.09.2015 року більше трьох годин протягом робочого дня (з 08-00 до 11-30) без поважних причин. Крім того, в матеріалах справи містяться докази, що свідчать про непоодинокий факт порушення позивачем трудової дисципліни, пов`язаного із запізненням позивача на роботу без поважних причин.

Так, в матеріалах справи міститься рапорт завідуючого приймальним відділенням про запізнення ОСОБА_2 на роботу на 25 хвилин (а. с. 38) та письмове пояснення самої ОСОБА_2, яка визнала запізнення на роботу 04.09.2015 року та зазначила, що додасть зусиль, щоб більше не запізнюватися (а. с. 39).

Таким чином відсутні підстави вважати, що пояснення позивача від 02.09.2015 року, де ОСОБА_2 визнала свою відсутність на роботі з 08-00 до 11-30, надавалися нею під тиском керівництва і що сам факт її запізнення був керівництвом лікарні погоджений або спровокований через введення працівника в оману.

Будь-яких клопотань про витребування доказів апеляційному суду позивач будучи обізнаною про таку можливість, не заявила та не заперечувала проти закінчення справи на підставі тих доказів, що зібрані районним судом.

Судова колегія вбачає, що Державним закладом „Дорожня лікарня Державного підприємства „Одеська залізниця було дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення, процедуру передбачену законом щодо відбрання пояснення у працівника та вимога закону щодо отримання власником попередньої згоди профспілкового комітету.

Як вбачається з виписки з протоколу № 66 засідання профкому дорожньої лікарні від 08.09.2015 року ОСОБА_2 була присутня на засіданні профкому і заслухавши присутніх профком надав згоду адміністрації на звільнення ОСОБА_2 по ст. 40 п. 4 КЗпП України (за прогул без поважної причини).

Дані обставини вірно встановлені районним судом і при перевірці справи, судова колегія не вбачає підстав вважати доводи апеляційної скарги такими, що відповідають матеріалам справи і такими, що засновані на законодавстві. Наведені у скарзі доводи висновків районного суду не спростовують, а зведені виключно до переоцінки доказів, що повно зібрані судом і яким надана правильна і справедлива оцінка.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року в частині відмови у задовленні вимог про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_5