Справа № 643/2018/16-ц
Провадження № 2-др/643/13/16
15.08.2016 Московський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Поліщук Т. В.,
за участю секретаря Литвиненка М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,
Позивачі звернулися до суду з позовом, в остаточній редакції якого просили визнати договір купівлі продажу від 17.02.2016 недійсним, стягнути з ОСОБА_3 на їх користь в рівних частках матеріальну шкоду у розмірі 465 861, 00 грн., та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн., а також судові витрати.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2016 позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1 в рівних частках матеріальну шкоду у розмірі 465861 гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1929 гривень 20 копійок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2329 гривень 30 копійок.
На адресу суду надійшла заява представника позивача, в якій остання просить ухвалити по справі додаткове рішення щодо позовних вимог про визнання договору купівлі продажу від 17.02.2016 недійсним та стягнення витрат на правову допомогу.
В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином та вчасно, представник позивача надала суду заяв про розгляд справи за її відсутності, інші учасники судового процесу причини неявки суду не повідомили..
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Під час постановлення рішення, судом стосовно позовних вимог про визнання договору купівлі продажу від 17.02.2016 недійсним та стягнення витрат на праову допомогу не ухвалено рішення.
Як вбачається з матеріалів справи.
17.02.2016 року приватним нотаріусом ХНО ОСОБА_4 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свої зобовязання перед продавцем виконали, та сплатили зазначену продавцем суму, а саме еквівалент 17 000 доларів США, що складає у гривні 459 170,00 грн. (а.с. 4-5).
Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Рішенням приватного нотаріуса ОСОБА_4 № 28358613 від 20.02.2016 р. відмовлено позивачам в Державній реєстрації придбаної квартири в Державному реєстрі речових прав на майно, у звязку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно (а.с. 7).

В провадженні СВ Московського ВП ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001540 від 21.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Потерпілим визнано ОСОБА_2 (а.с. 3, 9).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 року накладено арешт на квартиру № 186, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. № 100-А, яка належить на праві власності ОСОБА_3, а саме накладено заборону відчуження та розпорядження вказаної квартири. Спірна квартира є предметом кримінального провадження № 0000745 від 27.01.2016 року, за фактом шахрайства, що завдало значної шкоди потерпілому, за ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з договору купівлі-продажу позивачі виконали зобовязання за договором та передали відповідачу 459 170,00 гривень, що еквівалентна 17000,00 доларам США., однак у реєстрації вказаного договору їм було відмовлено, у звязку з існуванням обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину.

Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Розглядаючи протиправність поведінки заподіювача шкоди, необхідно відзначити, що це поведінка, яка заборонена законом.

Таким чином, зобов'язання відшкодувати шкоду виникає за наявності передбачених законом умов і лише за наявності протиправної поведінки, тобто, порушення норм права і суб'єктивного права потерпілого.

У даному випадку, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв'язку між шкодою заподіяною позивачам і діяннями відповідача, її розміру, а також щодо вини останнього в її заподіянні, знайшли свого підтвердження в суді.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 17.02.2016 року підлягає визнанню недійсним, оскільки вчинений під впливом оману, відповідач приховав існування обтяження на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу.

Судові витрати в справі визначаються судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Позивачами не надано доказів щодо сплати коштів на правову допомогу, акт виконаних робіт не є підтвердженням сплати грошей, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 10, 57-60, 220 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 17.02.2016 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХНО ОСОБА_4 недійсним.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя Поліщук Т.В.