Номер провадження: 22-ц/785/1681/16
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Короткова В.Д.,

за участю секретаря - Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвеєва В.А., третя особа - Перший Київський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1320 від 10.06.2014 р., який видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвєєв В.А., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності, шляхом її продажу.

ОСОБА_4 у позові посилався на те, що виконавчий напис нотаріуса був виданий в той час як у суді розглядався спір щодо розміру відсотків за кредитним договором. За наявності спору в суді сума боргу не є безспірною. Він не отримував від нотаріуса відповідної інформації щодо надходження документів про вчинення виконавчого напису.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини.

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - Банк) свого представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщено належним чином.

Представник Банку у письмових запереченнях на позов просив у позові відмовити, посилався на те, що ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про порушення основного зобов'язання за кредитним договором. Нотаріусу були надані усі необхідні документи, які підтверджують безспірність вимог Банку. На заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 р. про визнання неправомірними дій Банку з підвищення процентів подано заяву про перегляд заочного рішення.

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвєєв В.А., третя особа - Перший Київський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання особисто не з'явилися, своїх представників не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1320 від 10.06.2014 р., який видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвєєв В.А., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом її продажу.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилався на те, що суд дійшов правильного висновку про те, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису сума боргу не була безспірною оскільки в суді розглядався спір щодо розміру заборгованості. На підтвердження своїх вимог Банк не надав нотаріусу первинні документи (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки тощо), а тому в нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису. Ні від Банку, ні від нотаріуса йому не надходили повідомлення щодо вчинення виконавчого напису.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що на час вчинення виконавчого напису в суді існував спір щодо розміру відсотків за кредитним договором. За наявності спору в суді сума боргу не є безспірною. Позивач не отримував відповідної інформації від нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису (а. с. 92 - 97).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 35 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» ) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що за укладеним 14.05.2008 р. з Банком кредитним договором № 800003826 ОСОБА_4 отримав кредит у сумі - 80 000,00 американських доларів, строком - до 14.05.2028 р., зі сплатою процентів у розмірі - 13,5% річних (а. с. 12 - 19).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14.05.2008 р. з ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 800003826-И (а. с. 20 - 26), за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до п. 6.1, 6.2 іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем умов основного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі, зокрема виконавчого напису нотаріуса (а. с. 24).

10.06.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим В.А. було вчинено виконавчий напис № 1320 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом її реалізації (а. с. 33 - 34).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 р. дії Банку щодо одностороннього підвищення ставки за кредитним договором від 14.05.2008 р. № 800003826 визнано неправомірними.

Визнано п. 5.2 кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки нікчемним правочином.

Зобовязано Банк виконати умови кредитного договору шляхом зарахування в рахунок погашення залишку заборгованості за кредитом надмірно сплачених платежів за процентами (а. с. 27 - 30). З рішення вбачається, що з позовом до суду ОСОБА_4 звернувся - 07.05.2013 р..

Таким чином встановлено, що виконавчий напис нотаріуса вчинений під час розгляду спору між ОСОБА_4 та Банком у суді.

Між сторонам виникли правовідносини із забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. п. 2.3, 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, (далі - Порядок) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує доводи апелянта про те, що надані нотаріусу документи підтверджували безспірність заборгованості боржника. Про це, зокрема вказується у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 р. № 6-27цс15.

Щодо доводів апелянта відносно дотримання процедури вчинення виконавчого напису, колегія суддів зазначає наступне.

В запереченнях на позов Банк посилався на надання нотаріусу передбачених законодавством документів, що підтверджують безспірність вимог. Разом з тим, не було надано пояснень та відповідних доказів виконання вимог, передбачених п. 2.3 Порядку, щодо направлення боржнику письмових повідомлень про усунення порушення, їх отримання, збігу встановленого терміну після їх отримання.

Матеріали справи містять вимоги Банку про досудове врегулювання спору від 15.01.2014 р. (а. с. 83) та від 17.03.2014 р. (а. с. 84). Разом з тим, відсутні докази їх отримання Іпотекодавцем, як цього вимагає п. 2.3 вищезазначеного Порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

В. Д. Коротков