АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 18 413,02 грн., витрати на проведення автотехнічної експертизи у розмірі 2 942,40 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір в сумі 458,80 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року дане рішення Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін та додатково стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 2 767,50 грн.

На виконання вказаних рішень Дніпровським районним судом м. Києва були видані виконавчі листа, на підставі яких Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві були відкриті виконавчі провадження № 47777663 та № 47784438. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто. Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила задовольнити позов та стягнути інфляційні втрати за період з 23 березня 2012 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 16 934,96 грн., три відсотки річних у розмірі 2393,39 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним.

Інші учасники процесу до суду не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 18 413,02 грн., витрати на проведення автотехнічної експертизи у розмірі 2 942,40 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 458,80 грн. (а.с. 4-9).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року вказане рішення Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін та додатково стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 2 767,50 грн.(а.с.10-14).

Встановлено, що 22 травня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року у справі № 755/27798/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 третя особа: СТдВ «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 103-104).

09 липня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Світенко С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47784438 на примусове виконання виконавчого листа № 755/27798/13-ц (а.с.98). 13 квітня 2016 року старшим державним виконавецем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Рудьковською О.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.84-85).

Згідно довідки державного виконавця № 9175 від 13.04.2016 р. станом на 13 квітня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року в добровільному порядку боржником не виконано. Лист від стягувача про сплату боргу не надходив та згідно книги обліку депозитних сум кошти на депозитний рахунок, де боржником є ОСОБА_3, не надходили (а.с.70).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Крім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-3019цс15 від 13 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справ, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що зобов'язання, які виникли між сторонами після ухвалення рішення суду не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Керуючись 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: