Справа № 760/8622/16-ц
Провадження № 2/760/2016/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретарів - Кучерини Ю.С., Горбач О.М., Подобєда О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання відсутності заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1.

Позивач є балансоутримувачем житлового будинку, в якому проживає відповідач. Відповідачем не виконуються обов'язки по оплаті послуг позивача в період з червня 2014 р. по січень 2016 р., в результаті чого у неї утворилася заборгованість перед ТОВ «Перший український експертний центр».

На підставі викладеного ТОВ «Перший український експертний центр» просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 2089,12 грн.

02.06.2015 ОСОБА_1 звернулась в суд із зустрічним позовом до ТОВ «Перший український експертний центр» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання відсутності заборгованості.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що між нею та позивачем не укладалось жодних договорів щодо надання житлово-комунальних послуг, та що вона має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг.

Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують фактичне надання таких послуг та їх отримання нею. Крім того у неї у квартирі встановлений квартирний засіб обліку теплової енергії - індивідуальний лічильник теплової енергії, яким зафіксовано відсутність споживання нею теплової енергії.

Разом з цим, позивачем до складу заборгованості включено вартість послуг з централізованого опалення. Її звернення щодо перерахунку розміру плати за надання послуг позивач проігнорував.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених вимог просить зобов'язати ТОВ «Перший український експертний центр» здійснити перерахунок комунальних платежів за період з 01.11.2014 по 01.03.2015 із виключенням із розрахунку вартості послуг з централізованого опалення; визнати що у неї відсутня заборгованість перед ТОВ «Перший український експертний центр» за оплату житлово-комунальних послуг.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, наполягав на тому, що позивачем надавалися відповідачу житлово-комунальні послуги, нарахування плати здійснювалось відповідно до діючих тарифів, а тому підстави для перерахунку відсутні.

Відповідач та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування заперечень посилалися на те, що між позивачем та відповідачем не укладалось договору про надання житлово-комунальних послуг та послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку. Договори не були укладені з вини позивача, а тому вина відповідача щодо невиконання зобов'язань.

Посилаючись на відсутність між сторонами відповідних договірних зобов'язань, а також те, що послуги фактично позивачем не надавались, вважає вимоги позивача необґрунтованими. Про необґрунтованість вказаних вимог, на думку сторони відповідача також свідчить нарахування позивачем плати за послуги з централізованого опалення.

Зокрема, з цього приводу вказує на те, що відповідачем не споживаються зазначені послуги, про що свідчать покази відповідного лічильника.

В той же час розрахунок вартості послуг з централізованого опалення місць загального користування, які зобов'язана оплатити відповідач, є необґрунтований та безпідставний. При цьому розміри теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування є завищеними.

На їх думку, такі завищені витрати теплової енергії пов'язані з тим, що до складу житлового будинку входять також вбудовані нежитлові приміщення, в тому числі офіси загальною площею 468 кв. м, та студія танцю, і крім того опалювальний паркінг, які не відносяться до місць загального користування та за опалення яких відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359, плата повинна вноситись окремо.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Здійснення громадянами житлових прав та виконання житлових обов'язків здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 10, 179 ЖК Української РСР, закріплено обов'язок громадян додержуватися вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 №572 із змінами внесеними постановою КМУ від 24 січня 2006 р. №45, особа, яка отримує житлово-комунальні послуги, зобов'язана оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частинами першою та другою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630.

За загальним правилом, визначеним у ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд», занесеного до протоколу від 27.06.2013 №23, акту приймання-передачі від 01.03.2014, житловий будинок АДРЕСА_1 переданий експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр», яке є його балансоутримувачем.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 14.07.2014 індексний номер НОМЕР_1, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості, за період з червня 2014 р. по січень 2016 р. у відповідача існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2089,12 грн. Всього позивачем нараховано плати за утримання будинку та прибудинкової території - 10293,50 грн., централізоване опалення 1868,93 грн., електрична енергія - 22,51 грн.

Вищевказаний розрахунок суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, суд знаходить вірним, та приймає в якості належного доказу з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як зазначено відповідачем у запереченнях та у зустрічному позові, договори на надання житлово-комунальних послуг між нею та позивачем не укладались, доказів надання житлово-комунальних послуг позивачем не надано.

Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, між ТОВ «Перший український експертний центр» та ПАТ «Київенерго» укладено договір №1542394 від 14.03.2014 р. на постачання теплової енергії у гарячій воді (опалення), додаткову угоду до договору від 23.08.2013 р. №42695 про постачання електричної енергії від 26.03.2014 р.

Окрім того, ТОВ «Перший український експертний центр» укладено договір №10842/4-1-06 від 01.11.2012 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, додаткову угоду від 07.04.2014 р. до договору на технічне обслуговування пожежних систем №107-0 від 15.11.2012 р.; додаткову угоду №3 від 01.04.2014 р. до договору про технічне обслуговування ОДС №16-08-2013 від 01.08.2013 р.; додаткову угоду №1 від 02.06.2014 р. до договору про надання послуг по прибиранню снігу технікою №5 від 01.06.2013 р.; договір №09-345 від 05.01.2015 р. про дератизацію; договір на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 01.10.2012 p. №2/1848-к-12, договір №10712 від 01.03.2015 р. про надання послуг по збиранню, вивезенню захороненню великих габаритних відходів; доповнення №7 від 21.11.2013 р. до договору №47 від 01.10.2012 р. на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів.

Факт надання житлово-комунальних послуг на підставі зазначених вище договорів по об'єкту - житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджується наданими позивачем актами про надання послуг та актами виконаних робіт (т. 1 а.с. 121-200).

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач частково оплачувала житлово комунальні послуги, зокрема у рахунок погашення заборгованості нею внесено 10095,76 грн.

Будь-які дані, які свідчать про те, що відповідач відмовилася у передбаченому законодавством порядку від отримання житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, підстави сумніватися у тому, що позивач забезпечував надання житлово-комунальних послуг у суду відсутні, а доводи відповідача про неотримання житлово-комунальних послуг видаються суду непереконливими.

Що стосується якості житлово-комунальних послуг, то як свідчать матеріали справи, відповідних претензії до позивача відповідачем не пред'являлось, відповідних актів-претензій не складалось.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що доводи відповідача про ненадання позивачем житлово-комунальних послуг є необґрунтованими та спростовуються доказами представленими з боку позивача.

При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як зазначено відповідачем, позивачем безпідставно нараховано плату за послуги з центрального опалення, оскільки у квартирі відповідача є встановлений квартирний засіб обліку теплової енергії - індивідуальний лічильник теплової енергії, яким зафіксовано відсутність споживання нею теплової енергії. Нарахування позивачем плати за послуги з центрального опалення місць загального користування проведено у завищених розмірах та з порушенням відповідної методики.

Сутність обгрунтовань відповідача з приводу останнього твердження зводиться до того, що до складу житлового будинку входять вбудовані нежитлові приміщення, в тому числі офіси загальною площею 468 кв. м, та студія танцю, і крім того опалювальний паркінг, які не відносяться до місць загального користування, але включаються позивачем до плати за послуги з центрального опалення місць загального користування.

В ході розгляду справи представник позивача пояснив, що до вартості послуг з центрального опалення, які нараховуються відповідачу, входить лише плата за опалення місць загального користування, яка визначається виходячи із відповідного тарифу та показників загальнобудинкового засобу обліку теплової енергії.

Відповідно до довідки ТОВ «Перший український експертний центр» від 25.01.2016 №187, площа місць загального користування у житловий будинок АДРЕСА_1 складає 2689,40 кв. м.

При цьому, як видно з наданої робочої документації житловий будинок, вбудовані нежитлові приміщення та паркінг мають окремі засоби обліку (теплолічильники).

Наявність окремого засобу обліку теплової енергії по житловому будинку АДРЕСА_1 підтверджується актом №220 прийняття теплового вузла обліку від 26.12.2013 та актом про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до роботи, відповідно до яких вбачається, що облік теплової енергії житлового будинку здійснюється теплолічильником СВТУ-10М заводський номер 20605, який опломбований ПАТ «Київенерго» пломбами №С10522391, №С10522392, №С10522393, №С10522394, №С10522395, №С10522500. Окрім того у вказаних актах міститься інформація про наявність окремого теплолічильника тип СВТУ-10М заводський номер 20639 вбудованим приміщенням житлового будинку (нежитлові приміщення).

Відповідно до п. 28 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Зазначена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена наказом Мінбуду України від 31.10.2006 №359.

Як видно з довідки про нарахування за центральне опалення за адресою: АДРЕСА_1, площа місць загального користування не входить до формули за допомогою якої визначається вартість частки кожного власника квартири по оплаті витрат (коефіцієнт МЗК) з опалення місць загального користування при наявності чи відсутності засобу обліку теплової енергії на квартирі.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що доводи відповідача про безпідставність нарахування плати за послуги з центрального опалення, а саме, за опалення місць загального користування не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд виходить з принципу диспозитивності цивільного судочинства, та констатує, що відповідачем, доводи позивача спростовані не були, як і не були доведені підстави зустрічного позову.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 показав суду, що він є мешканцем житлового будинку АДРЕСА_1. Перед початком опалювального сезону в 2014 році звертався до майстра будинку та директора експлуатуючої організації, на його звернення йому повідомили що всі лічильники обліку тепла у будинку функціонують нормально, платіжки формуються у відповідності до показань лічильників. Разом з тим у період з жовтня по грудень 2014 нарахування за централізоване опалення здійснювалось не за показаннями лічильників, а залежно від опалювальної площі приміщень. Факти нераціонального використання теплової енергії йому не відомі. У період з жовтня по грудень 2014 кварти послуги з централізованого опалення квартир та місць загального користування надавались.

Разом з цим зазначені покази свідка ОСОБА_3 правового значення для висновків суду про необґрунтованість заперечень відповідача та недоведеність її вимог за зустрічним позовом не мають.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, що є власником квартири АДРЕСА_1, належним чином не виконала свого обов'язку по своєчасному внесенню і в повному розмірі плати за житлово-комунальні послуги.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 2089,12 грн. є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно підстав для задоволення зустрічного позову суд не знаходить.

Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з розміру задоволених судом позовних вимог, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у сумі 243, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 22, 322, 356, 360, 509, 526, 530, 540, 541, 610, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-216, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг станом на 26.02.2016 в розмірі 2`089, 12 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 243, 60 грн., а всього - 2`332, 81 грн..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання відсутності заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя