Провадження № 2/742/769/16
Єдиний унікальний № 742/1732/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Галича А.І.,

при секретарі Волошиній А.В., Здоровець Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

встановив:

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що він з 31.12.1994 року по 12.06.2014 року знаходився в юридичному шлюбі та спільно проживав з відповідачкою. Разом займалися підприємницькою діяльністю.

06 вересня 2011 року він за згодою відповідачки взяв у борг у ОСОБА_3 40000 доларів США. Вказані кошти він зобов'язався повернути до 06.09.2014 року.

07.08.2012 року він за згодою відповідачки взяв у борг у ОСОБА_3 10000 доларів США вказані грошові кошти зобов'язався повернути до 07.08.2014 року.

Гроші були отримані ним під розписку від ОСОБА_3.

Грошові кошти були використані спільно під час подружнього проживання для ведення сімейного бізнесу. Борги частинами повертали також спільними з відповідачкою коштами.

Проте після розірвання шлюбу 12.06.2014 року спільні виплати по погашенню боргу припинилися і залишок боргу ОСОБА_3 в сумі 13000 доларів США, що еквівалентно 331175 грн., він виплатив самостійно, та ще згідно з мировою угодою затвердженою судом виплатив ОСОБА_3 100000 грн., а всього самостійно погасив борг на загальну суму 431175 грн.

Відповідачка, як колишня дружина не бажає компенсувати йому ? частину вищевказаного боргу, а тому позивач і просить стягнути на його користь 215587 грн. 77 коп.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що в період шлюбу з відповідачкою з 1994 року по 2014 рік вони спільно проживали та займалися спільним бізнесом пов'язаним з роздрібною торгівлею різними видами товарів. Поскільки рух товару був у великих обсягах для його закупівлі постійно бралися або кредити в банках або здійснювалися позички в приватних осіб. Одним із таких осіб був ОСОБА_3, який під відсотки надавав кошти, які витрачалися на закупівлі великих партій товару, по мірі реалізації якого здійснювалося повернення коштів позикодавцю.

Ці позики здійснювалися неодноразово, як ним самим так і відповідачкою.

Робилося це в інтересах сімейного бізнесу і ніяких питань стосовно позик і їх повернення ні у нього ні у відповідачки не виникало.

І тільки після розірвання шлюбу відповідачка відмовилася визнати борг їх спільним і не приймала участі в його погашенні.

Він сам особисто погасив решту боргу, що в гривневому еквіваленті, складає 431175 грн. із загальної суми боргу в 50000 доларів США, що бралася в ОСОБА_3 для сімейного бізнесу, а тому просить суд компенсувати йому ? частину цих коштів.

Представник позивача також підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що не давала згоди на отримання коштів позивачем, а якщо ці кошти ним і були отримані, то він використав їх на свої потреби для купівлі квартири дочці від першого шлюбу та на утримання коханки позивача , а не для ведення сімейного бізнесу. Не заперечує, що нею в ОСОБА_3 бралися кошти в позику в сумі 30000 доларів США, які вона йому потім повернула.

Також не заперечує, що для наповнення оборотних коштів для придбання товару постійно бралися позики в установах банків та у приватних осіб.

Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав:

Так, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач у червні 2011 року та в серпні 2012 року отримав у ОСОБА_3 позику на загальну суму 50000 доларів США, які повинні були бути повернуті до вересня 2014 року.

Все це, окрім пояснень позивача підтверджується копіями договорів позики (а.с.5-6), розписками позивача надані ОСОБА_3 про отримання цих коштів, та розрахунками по відсотках наданої позики (а.с.7-8).

Ця обставина знайшла своє підтвердження в ухвалі Прилуцького міськрайсуду від 10.12.2015 року про визнання мирової угоди по цивільній справі.

Показами свідка ОСОБА_3, який підтвердив факт позики в нього коштів у доларах США позивачем та отримання ним відсотків від позивача особисто так і декілька разів через бухгалтерію магазину де вела бізнес сім"я ОСОБА_2.

Також у нього в борг брала і дружина позивача ОСОБА_1, яка у 2013 році позичила 30000 доларів США, а потім їх частинами віддавала.

Свідок Ткаченко суду пояснила, що працює головним бухгалтером ТОВ «Червона рута», що по суті було сімейним бізнесом сім'ї ОСОБА_1, а також сина відповідачки ОСОБА_4. При цьому позивач більше займався фінансовими питаннями, а відповідачка організовувала постачання товарів. В період з 2012 по 2013 роки ОСОБА_3 декілька разів приходив до бухгалтерії та обмінював долари. Куди були направлені отримані позивачем ОСОБА_1 в якості позики кошти вона сказати не може.

Свідок ОСОБА_4 підтвердив суду, що у квітні 2011 року він відкривав магазин з продажу взуття.

Таким чином враховуючи, що позивач в сімейному бізнесі відповідав за фінансову його сторону, в тому числі вирішував питання одержання позик для закупівлі товару як у банках так і у приватних осіб, що підтвердила в судовому засіданні і відповідачка, його позику у ОСОБА_3 слід уважати як здійснену в інтересах сім'ї для ведення бізнесу. За отримані від ОСОБА_3 50000 доларів США ним не було зроблено якихось значних закупок для себе особисто.

Посилання відповідачки на те, що позивач міг використати їх для купівлі квартири дочці від першого шлюбу у 2013 році спростовуються наданими позивачем копіями договорів продажу та купівлі квартир з яких убачається, що дочка позивача ОСОБА_5 25.06.2013 року продала свою квартиру за 129201 грн. а 26.07.2013 року купила квартиру за 200692 грн. тобто всього з різницею близько 70000 грн., що значно менше суми взятої в позику. До того ж позика відбулася в 2011 році, а купівля квартири у 2013 році. Враховуючи значні щомісячні платежі за користування позикою можна зробити висновок про відсутність наміру позивача брати позики саме для надання дочці допомоги в купівлі квартири, поскільки таку позику можна було зробити на 2 роки пізніше і не сплачувати відсотки за кредит.

Твердження відповідачки про те, що позивач міг використати позику для своєї коханки також є бездоказовим та голослівним.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її , його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідачка знаючи про позику свого чоловіка як мінімум з грудня 2015 року, а то і раніше коли до неї по питанню повернення позики приходив ОСОБА_3 до цього часу не оспорювала в суді вищевказаних договорів позики.

Більше того, як убачається із ухвали суду від 10.12.2015 року, вона приймаючи участь у судовому засіданні в якості третьої особи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики не заперечувала проти укладення мирової угоди, яка регулювала стягнення боргу з позивача ОСОБА_1.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне в нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї ( ч.4 ст. 65 СК України).

Після розірвання шлюбу з жовтня 2014 року по серпень 2015 року позивачем було сплачено кредитору ОСОБА_3 13000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 року становить 25,47 грн. за 1 долар та еквівалентно 331175 грн.

Також 10.12.2015 року позивачем під час укладення мирової угоди було сплачено 100000 грн., а всього було повернуто боргу на загальну суму 431175 грн. ? частина яких підлягає стягненню з відповідачки, як борг що виник в інтересах сім'ї в сумі 215587 грн.

На підставі ст.65 СК України, та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 215587 (двісті п'ятнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. в рахунок ? частини сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення грошових зобов'язань за договорами позики від 06.09.2011 року та 07.08.2012 року укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2155 грн. на повернення витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий А.І.Галич