Справа № 750/3978/16-ц Провадження № 22-ц/795/1594/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШЕВЧЕНКА В.М.,
суддів:ЛАКІЗИ Г.П., СКРИПКИ А.А.,
при секретарі:ПОКЛАДІ Д.В.,
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «ВАШ АВТО» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

Не погоджуючись з заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2016 року, ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2016 року позов ОСОБА_5 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів задоволено. Визнано договір фінансового лізингу № 003631 від 22 лютого 2016 року, укладеним між ОСОБА_5 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» недійсним.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 110000 (сто десять тисяч) грн. сплачених за договором фінансового лізингу № 003631 від 22 лютого 2016 року. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 275 грн 60 коп сплаченого судового збору та 2233 грн 60 коп витрат на правову допомогу, а всього 2509,20 грн. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави 1651 грн 20 коп. судового збору.

ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» вважає, що зазначене вище заочне рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та допущена невідповідність висновків обставинам справи. Судом не надано належної оцінки фактам та доказам, які були надані відповідачем, не проаналізовано норми договору фінансового лізингу та положень спеціального закону.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до договору обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем трьох складових, які чітко визначені в договорі. Таким чином, умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально в договорі та додатках до нього, тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним договором.

Норми Закону України «Про фінансовий лізинг» є спеціальними, а норми Закону України «Про захист прав споживачів» носять загальний характер, тобто відносини в даній галузі потрібно визначати з урахуванням положень обох законів та специфікою такої діяльності.

Крім того, судом не обґрунтовано підстав для визнання Договору недійсним, а наведені посилання не відповідають вимогам цивільного законодавства, спеціального закону та є порушенням норм матеріального права.

Також апелянт зазначає, що неправомірно судом стягнуті витрати на правову допомогу, так не надано даних про рух коштів, що такі кошти були отримані адвокатом та задекларовані як прибуток.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору № 003631 фінансового лізингу від 22.02.2016 року, укладеного між сторонами позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують укладенню договору, зокрема, відносно предмету лізингу та відносно відповідальності за договором, які є несправедливими для нього, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобов'язання щодо передачі предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не несе, а лізингоодержувач при розірванні договору фінансового лізингу за умови невиконання своїх зобов'язань лізингодавцем не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і в цьому разі всупереч принципу добросовісності договору наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також судом встановлено, що укладений спірний договір у порушенні вимог чинного законодавства не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого він є нікчемним. Відсутність у відповідача ліцензії щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, суперечить вимогам законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_5 укладено договір фінансового лізингу № 003631 з додатками, з метою придбання автомобіля «Hyundai ix.35 «комфорт», об'єм двигуна 2,0 дизель, привід передній, зазначений у п.1.1 ст. 1 Договору та у Специфікації, що є додатком № 2 до Договору, вартістю 25112,73 доларів США, що на дату укладення договору, згідно обміну курсу долара США до української гривні, становить 690600 грн. На виконання умов даного Договору позивач згідно квитанції № 0.0.509898956.1 від 22.02.2016 року вніс кошти в сумі 110000 грн. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (а.с. 22).

26.02.2016 року на підставі заяви позивача про зміну предмету лізингу, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 003631 від 22.02.2016 року, відповідно до п.2.1 якої, предметом лізингу був визначений автомобіль ЗАЗ VIDA вартістю 262500 грн, адміністративний платіж був перерахований, згідно умов договору та розраховувався наступним чином: 26250 грн - адміністративний платіж, 83750 грн - авансовий платіж, для отримання предмету лізингу у користування на умовах 1.7 та 4.1 Договору, позивачу необхідно було сплатити доплату до сплаченого авансового платежу в розмірі 47500 та комісію за передачу предмету лізингу в розмірі 7875 грн (а.с. 20).

02 березня 2016 року позивач надіслав на адресу відповідача на підставі ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повідомлення про відкликання згоди на укладання договору від 22.02.2016 року, яке було доставлено відповідачу 04.03.2016 року, що підтверджується повідомленням Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (а.с. 24). У відповідь на повідомлення про відкликання згоди на укладання договору, позивачу відповідачем було роз'яснено можливість розірвати договір (а.с. 25).

Згідно п. 1.3 договору фінансового лізингу лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно п.п. 1.7, 4.1 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу. Термін передання предмету лізингу лізингоодержувачу може бути змінений від незалежних від лізингодавця причин, при цьому лізингоодержувач погоджується на зміну строків передання в користування предмету лізингу без укладання додаткових угод.

Згідно п.5.4 договору лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь- яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмету лізингу, щодо будь - якого травмування, смерті, пошкодження чи іншої шкоди, заподіяної внаслідок володіння та експлуатації предмету лізингу.

Пунктом 7.3 договору страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пред»являючи позов, ОСОБА_5 зазначав, що укладений ним з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу від 22.02. 2016 року є недійсним, так як суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відповідач надав фінансову послугу без відповідної ліцензії, що є підставою для визнання договору недійсним на підставі ч.1ст.227 ЦК України, та оскільки оспорюваний договір не посвідчений нотаріально, він є нікчемним на підставі ст.220 ЦК України.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Після оцінки фактичних обставин справи та визначення їх правового характеру, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про несправедливість умов оспорюваного договору фінансового лізингу №00361 від 22 лютого 2016 року, навівши про це свої міркування в мотивувальній частині рішення. Доводи апеляційної скарги про відсутність істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на шкоду позивачу є безпідставними і спростовуються умовами зазначеного договору фінансового лізингу.

За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно п.4ч.1ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

При цьому не є відповідною ліцензією на надання зазначених фінансових послуг відповідачем в розумінні зазначеного Закону, довідка про взяття на облік юридичної особи - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, яка видана 11.05.2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг(а.с.73).

Таким чином наявні матеріали справи свідчать про відсутність у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відповідної ліцензії на надання фінансових послуг та обмеження у зв»язку з цим правоздатності відповідача на вчинення правочинів зазначеного типу.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом, застосовується загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

То ж виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що впливає із змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Встановивши, що укладений спірний договір у порушенні вимог чинного законодавства не був нотаріально посвідчений, суд першої інстанції виходячи з положень частини першої ст.220 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку, що такий договір є нікчемним, тобто він не має юридичної сили і не породжує тих прав та обов»язків, які бажали сторони.

При цьому є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що договір не був виконаний позивачем до того моменту як сторони повинні були перейти до виконання умов договору, які підлягають нотаріальному посвідченню, і в суду не було підстав вказувати, що спірний договір лізингу є нікчемним, оскільки законом встановлена обов»язкова нотаріальна форма для договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи.

Визнавши недійсним оспорюваний договір, суд першої інстанції відповідно до правил ч.1ст.216 ЦК України обґрунтовано застосував двосторонню реституцію, за яким сторона договору повертає іншій стороні усе отримане за таким договором, та стягнув з відповідача на користь позивача 110000 грн. сплачених за договором фінансового лізингу.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення несправедливими умовами, оспорюваного договору, невідповідністю вимогам ч.1-3 ст.203, ст. 808, 799 ЦК України , ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-2766 цс 15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмір 2233 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.3 п.2 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із витрат пов»язаних з розглядом справ до яких належать і витрати на правову допомогу.

Частинами 1.2ст.84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов»язані з оплатою правої допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як роз»яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначений відповідним законом, стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів,копіювання документів). Зазначені витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд першої інстанції проаналізувавши: договір про надання правової допомоги від 18 квітня 2016 року №12-цс, квитанцію до прибуткового касового ордеру№12/04 (а.с.45), розрахунок витрат на послуги з правової допомоги за договором №12-цс(ас.44), та врахувавши положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», взявши до уваги фактичний обсяг виконаної роботи представником позивача з надання йому правової допомоги про що мотивовано зазначив в рішенні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2233 грн.60 коп. і доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду та не заслуговують на увагу.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст.57-61 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

У зв»язку з наведеним, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «ВАШ АВТО» відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: