АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8054/16 Справа № 199/8337/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Дніпро

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої О.Л., Пищиди М.М.

при секретарі Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_2

на рішення ОСОБА_4 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року, -

У Х В А Л И В:

30 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 05.07.2010 відповідач ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту та платіжну картку у розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Згідно п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, якиц має право в будь-який момент цей ліміт змінити (зменшити, збільшити). Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою». Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав, надавши йому кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, в свою чергу свої обовязки щодо вчасного повернення кредиту належним чином не виконує, кредит не сплачує, в звязку з чим станом на 30.09 2015 року заборгованість за договором склала 24233,62 грн., яка складається з: 11011,79 грн. заборгованість за кредитом; 10791,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також нараховані штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1130,17 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання свого обовязку щодо погашення кредиту, в звязку з чим позивач і просить суд стягнути дану суму заборгованості з нього в судовому порядку (а.с.2-3).

ОСОБА_4 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволенні.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.07.2010 року станом на 30.09.2015 року: 11011,79 гривень заборгованості за кредитом; 10791,66 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; 800 гривень заборгованості за пенею та комісією; 500,00 гривень штрафу (фіксована частина) та 1130,17 гривень штрафу (процентна складова), а всього 24 233 грн. 62 коп.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.49-51).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.102-106).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту та платіжну картку у розмірі 500 грн., який в будь-який момент може бути змінено (зменшено, збільшено), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном кредиту, що відповідає дії картки (а.с.7-32).

Позивач свої зобовязання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку та на умовах передбачених договором, а відповідач, в свою чергу, в порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 30.09 2015 року утворилася заборгованість у сумі 24 233,62 грн., яка складається з: 11011,79 грн. заборгованість за кредитом; 10791,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1130,17 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував свої зобовязання, у звязку із чим станом на 30.09 2015 року виникла заборгованість, яка становить 24 233,62 грн. і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісту договору (заяві). Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Так, зі справи вбачається, що між сторонами було укладено вищевказаний договір, на виконання якого відповідач отримав кредитні кошти в порядку та на умовах передбачених договором, але зобовязання належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 30.09 2015 року утворилася заборгованість у сумі 24 233,62 грн., яка складається з: 11011,79 грн. заборгованість за кредитом; 10791,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1130,17 грн. штраф (процентна складова), сума якої узгоджується з умовами договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Також, за змістом ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобовязання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, щодо незгоди із нарахованою сумою заборгованості, яка стягнута судом 1 інстанції з відповідача на корить банку, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, відповідач, в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не спростував розмір заборгованості. Відповідачем фактично визнається наявність заборгованості за кредитом як на день подання позову, так і на час ухвалення судового рішення, однак жодних доказів про її розмір з урахуванням несвоєчасності виплати, суду не надано, а розрахунок, наданий позивачем, не спростовано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості у розмірі 24 233,62 грн.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції не повідомив відповідача належним чином про день та час розгляду справи, тим самим позбавив можливості надати необхідні докази по справі, колегія судді не приймає до уваги, оскільки докази на підтвердження своїх заперечень не були прикладені заявником ні до заяви, ні до апеляційної скарги, а тому таке твердження не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення ОСОБА_4 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: