Справа № 463/6578/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/4464/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Іванової О.О.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочинів нікчемними,-

в с т а н о в и л а

В грудні 2014 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання нікчемними договору № 230887 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 20.11.2013р. та договору № 230475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 13.09.2013р., що укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в процесі розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. ст. 191 ч. 5, 366 ч. 2 КК України відповідачем пред»явлено цивільний позов до банку про стягнення коштів за вказаним вище договором банківського вкладу в сумі 154100 грн. Вважає ці договори нікчемними, оскільки під час їх укладення не було дотримано письмової форми. Так, підтвердженням дотримання письмової форми договору банківського вкладу є, серед іншого квитанція, яка повинна відповідати вимогам чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері банківської діяльності, і в такій обовязково повинні бути присутні відомості про найменування банку, дату здійснення операції, підпис працівника банку, відбиток печатки або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В заяві на видачу готівки, що предявлена відповідачем на підтвердження укладення договору від 20.11.2013р. такі обов»язкові реквізити відсутні, а саме невірно зазначено найменування банку, вказано неіснуючий дебетний рахунок відділення банку, номер рахунку платника відрізняється від номеру рахунку, вказаного в договорі, сума вкладу повинна бути відображена в графі «дебет», а не «кредит», відсутній код платника та відсутній відбиток печатки. В заяві на прихід готівки, що пред»явлена відповідачем на підтвердження укладення договору від 13.09.2013 р. також невірно зазначено найменування банку, вказано неіснуючий дебетний рахунок відділення банку, номер рахунку платника відрізняється від номеру рахунку, вказаного в договорі, сума вкладу повинна бути відображена в графі «дебет», а не «кредит», відсутній код платника. Крім цього, по формі та змісту такі заяви не відповідають квитанціям, що затверджені відповідною Інструкцією, а сам договір не відповідає типовій формі договору про вклад, яка затверджена Постановою Правління АТ «Ощадбанк». Все вище перелічене свідчить про нікчемність укладених договорів, з приводу чого пред»явив згаданий зустрічний позов.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочинів нікчемними - задоволено частково.

Вирішено визнати договір № 230887 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 08.11.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0332 та ОСОБА_4 - нікчемним. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що долучена до матеріалів справи заява на прихід готівки № 1230475 від 13 вересня 2013 року не є належним та допустимим доказом укладення депозитного договору. Матеріали справи не містять належних доказів, що є підтвердженням про внесення готівки в банк. Це свідчить про те, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та на недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. При цьому, 07 квітня 2016 року позивачем подано копію касового журналу по ТВБВ № 10013/0332 ЗА 13 вересня 2013 року, що є належним та допустимим доказом, який спростовує укладення депозитного договору з відповідачем та внесення ним коштів. В рішенні суду не викладено жодних мотивів та доказів, якими судом обґрунтовувалися внесення позивачем 5000,00 доларів США, шляхом їх безготівкового перерахунку.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визнання нікчемним договору № 230475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 13 вересня 2013 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року між позивачем, від імені якого діяла завідуюча ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_5 та відповідачем укладено договір № 230887 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи (а.с.16-17). Згідно з п. 1 цього договору, вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № 230887 на умовах договору кошти в сумі 90000 грн. строком на три місяці п'ятнадцять днів із виплатою 15,75 % річних. На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на видачу готівки № 1230475 від 20.11.2013р. (а.с.18).

Крім цього, 13 вересня 2013 року між тими самими сторонами укладено другий договір № 230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи (а.с.19). Згідно з п. 1 цього договору, вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № 230475 на умовах договору кошти в сумі 5 000 доларів США строком на шість місяців із виплатою 5,75 % річних. На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на прихід готівки № 1230475 від 13.09.2013р. (а.с.20).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно - правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 цієї Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-118цс14 сформулював правову позиції від 29.10.2014р., згідно з якою роз»яснив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Заява на видачу готівки за договором від 20.11.2013 року (а.с.18) вказаним вимогам не відповідає, а саме: номер рахунку на який внесено кошти 230475) відмінний від номера рахунку, зазначеного в договорі 230887), а також в такій заяві відсутній відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з системного аналізу вище перелічених норм права там оцінюючи надані сторонами докази у даній справі в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що через наведені вище недоліки заява на видачу готівки за договором від 20.11.2013 року не може вважатись належним підтвердженням внесення грошових коштів, тобто про недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню, а такий договір, відповідно, підлягає визнанню нікчемним.

Інша заява на прихід готівки від 13.09.2013 року (а.с.20) за договором від 13.09.2013 року відповідає згаданим вище вимогам. Зокрема, на такій заяві міститься відбиток печатки, датою вчинення касової операції є робочий день, а номер рахунку, вказаний в заяві відповідає номеру рахунку, вказаному в договорі. Будь-яких інших ознак недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору судом не встановлено, внаслідок чого позов в цій частині не підлягає задоволенню.

З такими висновкам суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Посилання представника позивача на інші порушення вимог чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері здійснення банківської діяльності, зокрема про невірне найменування банку на цій заяві та невідповідність такої заяви формі, що затверджена інструкцією, відсутність реєстрації договору в системі обліку банку суд першої інстанції визнав неспроможними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦК України, юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

В заяві на прихід готівки від 13.09.2013 року та в договорі від 13.09.2013 року відмінності містяться лише в особі отримувача коштів ТВБВ (Територіальне відокремлене безбалансове відділення) від імені якого діяла завідувач ОСОБА_5, проте вірно вказано код банку отримувача 325796. Наявність на такій квитанції печатки з найменуванням банку спростовує висновки представника позивача про відсутність таких ознак на документі, що підтверджує факт внесення коштів.

Оскільки за логікою законодавця найменування, яке повинно міститися в квитанції в першу чергу повинно відображати організаційно правову форму юридичної особи, розбіжності в найменуванні особи отримувача коштів не може вважатись відсутністю в квитанції найменування банку.

Аналогічно, не можна визнати нікчемним договір від 13.09.2013 року з підстав невідповідності заяви на прихід готівки вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, оскільки визначальним є не форма, а відомості, які містяться в такому документі.

Крім цього, не є підставою для визнання такого договору нікчемним відсутність його реєстрації в системі обліку банку та не надходження коштів до каси банку.

При цьому суд першої інстанції застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом України в своїй постанові від 25.04.2012р. під час розгляду цивільної справи № 6-20цс12, за якою відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу.

Також суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посиланням представника банку на факт невнесення ОСОБА_4 коштів до каси банку в день укладення договору 13.09.2013р., оскільки належним підтвердженням внесення грошових коштів, що одночасно є належним підтвердженням дотримання письмової форми є документ, що відповідає встановленим законом вимогам. При цьому спосіб внесення таких коштів готівковий або безготівковий значення не має.

Тому, письмова форма договору, укладеного між сторонами 13 вересня 2013 року є додержавною, а відтак, підстави для визнання його нікчемним відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки такі є обґрунтованими та такими, що відповідають поданим суду першої інстанції доказам, нормам як матеріального, так і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7