Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1322/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.08.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

за участі секретаря Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що згідно умов укладеного договору без № від 15 травня 2012 року відповідач отримала кредит 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджено підписом в заяві. Порушуючи умови кредитного договору, відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 31 серпня 2015 року в сумі 22 885 грн. 29 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і складає: заборгованість за кредитом в сумі 12 991 грн. 91 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 7 577 грн. 41 коп.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом в сумі 750 грн.; штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 1 065 грн. 97 коп. (процентна складова).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року позов задоволений повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв»язку з порушенням відповідачем умов договору та неналежним виконання договірних зобов»язань, сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Зазначається, зокрема, що судом не були враховані всі обставини, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, є такими, що не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно умов укладеного договору без № від 15 травня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджено підписом в заяві (а.с.6).

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 зазначених Умов і Правил кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

До анкети-заяви позивачем долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7,8).

Під час апеляційного перегляду рішення суду представником банку надані довідка та витяг з програмного комплексу «Промінь» щодо фотофіксації клієнта ОСОБА_2 з карткою 4149 4378 2052 3312, дата отримання кредитної картки 28 лютого 2013 року, а строк її дії - по серпень 2016 року включно (а.с.108-109).

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не оспорював факт отримання зазначеної кредитної картки відповідачем та користування нею (а.с. 128).

Випискою з особового рахунку підтверджується рух коштів, що відповідач користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість (а.с. 110-113).

З наданого банком розрахунку, який колегія суддів вважає належним та допустимим доказом, вбачається, що з 22 грудня 2014 року відповідач не погашає заборгованість перед банком і тому станом на 31 серпня 2015 року заборгованість становить 22 885 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 12 991 грн. 91 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 577 грн. 41 коп.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 750 грн.; штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 1 065 грн. 97 коп. (процентна складова) (а.с.5).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача уточнив, що згідно укладеного між сторонами договору у випадку виникнення прострочених зобов»язань боржник сплачує банку пеню відповідно до п.2.1.1.12.6.1, а тому згідно розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2015 року зазначено розмір пені 750 грн., а помилково у графі, та у позові значиться і комісія.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам і відповідно до ст.ст. 257, 509, 526, 530, 546, 549, 551, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотками та штрафу у зв»язку з порушенням ним умов договору та неналежним виконанням договірних зобов»язань.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги в цій частині, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Доводи скарги щодо застосування строку позовної давності є безпідставними, оскільки останній платіж здійснено 21 грудня 2014 року (а.с. 5, 110-113,122), а до суду банк звернувся 26 жовтня 2015 року, не порушивши строків позовної давності (а.с.3).

Посилання у судовому засіданні представника відповідача щодо щомісячного здійснення з вищезазначеного карткового рахунку відповідача списання коштів на картковий рахунок невідомої особи без її відповідача відома та згоди висновків суду не спростовує.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 750 грн. не підлягає задоволенню з таких підстав.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції в цій частині ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині стягнення пені в сумі 750 грн. і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року в частині стягнення пені в сумі 750 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І.Кривохижа

Судді: С.І.Мурашко

ОСОБА_3