Справа: № 317/3456/15-ц
№/п 2/317/149/2016
20 квітня 2016 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ГРОМОВОЇ І.Б.
при секретарі Гаврюшиній В.І.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: друга Запорізька державна нотаріальна контора про визнання в частині недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, -
До Запорізького районного суду Запорізької області було подано позовну заяву, яку позивачка уточнила 29.12.2015 року про визнання в частині недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. В своєму позові ОСОБА_2 зазначила, що 25.01.2012 року ОСОБА_3 державним нотаріусом ОСОБА_4 Запорізької нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті його батька ОСОБА_5 Вказаним свідоцтвом було визнано, що в якості спадка переходять нерухомі об*єкти Н гараж, А2 житлова прибудова, Ц сарай, Х душ. Оскільки 20.05.2015 року постановою Запорізького районного суду Запорізької області позовні вимоги прокурора Запорізького району Запорізької області задоволено та скасовано рішення виконавчого комітету Долинської сільської Ради № 221 від 15.10.2009 року "Про узаконення самовільно побудованих господарських будівель в АДРЕСА_1 гр..ОСОБА_5С." тому позивачка вважає, що і свідоцтво про право на спадщину, що видане ОСОБА_3 повинно бути визнаним недійсним та скасовано, в частині.
Надаючи пояснення в судовому засіданні, та надавши додатково письмові пояснення, позивачка посилалась на ст.203 та ст.215 ЦК України, наполягаючи саме на таку підставу недійсності правочину видачі свідоцтва про право на спадщину.
Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог позивачки в повному обсязі, надав аналогічні пояснення суду.
Надаючи пояснення по справі позивачка та її представник вказали, що жодний з оспорюємих об*єктів нерухомості їм не належить, ними не будувався та не є ними успадкованим. Звернулась позивачка до суду з вказаним позовом лише тому, що рішення на підставі якого успадковані ОСОБА_3 об*єкти, що були самочинними та отримували дозвіл, було визнано недійсним та скасовано. Вважає, що за вказаних обставин свідоцтво про право на спадщину на вказані об*єкти повинно бути також скасовано.
Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не з*явився, судом визнано причину його неявки до суду не поважною, та ухвалено проводити розгляд справи за його відсутністю, з винесенням заочного рішення.
Заявлений в судовому засіданні відповідачем представник Воронін жодного разу в судові засідання не з*явився, жодного підтвердження зайнятості в інших судових засіданнях та неможливості бути присутнім при розгляді справи не надавав, що дало підстави суду розглядати справу без його присутності.
Сторони належно та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі документами.
Представник третьої особи - ОСОБА_4 Запорізької державної нотаріальної контори надав суду витребувані документи, та зазначив, що після померлого 04 травня 2011 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 Запорізькою державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 281 за 2011 рік. 25.01.2012 року за р.№ 1-190 було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину житлового будинку № 1, що знаходиться по вул.Леніна в с.Високогірне Запорізького району Запорізької області. Свідоцтво видане в повній відповідності з Витягом № 32610682, виданим ТОВ "ЗМБТІ", 21 грудня 2011 року та містить інформацію, що повністю відповідає відомостям ЗМБТІ станом на 21.12.2011 року.
Просив справу розглядати без участі представника.
Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:
На земельній ділянці зазначено розташованими й спірні об*єкти - Н гараж, А2 житлова прибудова, Ц сарай, Х душ. Також в свідоцтві перелічені самочинно побудовані об*єкти, які не є предметом спору, але знаходяться на земельній ділянці. А також зазначено, що житлова прибудова літ.А2 дозволена рішенням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 15.10.2009 року № 221.
Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочинів недійсними, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.
Відповідно до ст.1301 ЦК України в судовому порядку вирішується питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Інші випадки, встановлені законом, до яких, зокрема, можна віднести оформлення свідоцтва не за місцем відкриття спадщини; не уповноваженою на це посадовою особою; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя, тощо.
Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" серед додаткових прикладів підстав для визнання свідоцтва недійсним наводяться: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва прав інших осіб тощо (абзац третій п. 27 постанови). Разом з тим, нескладно помітити, що три з чотирьох вказаних у постанові підстав охоплюються підставою, наведеною у ст. 1301 ЦК України, - особа, на ім'я якої оформлене свідоцтво, не має права на спадкування.
Оформлення свідоцтва про право на спадщину регламентується главою 89 ЦК та розділом 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Інформація щодо видачі свідоцтва про право на спадщину підлягає обов'язковій реєстрації у Спадковому реєстрі згідно з Положенням про Спадковий реєстр, яке затверджено наказом
При видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно на основі п.216 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус зобовязаний виконати ряд процесуальних дій: перевірити на основі правовстановлюючих документів належність спадкодавцю нерухомого майна і проведення реєстрації права власності в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно. Нотаріус також вимагає виписку з реєстру прав власності (крім земельної ділянки) на нерухоме майно. Що і було зроблено нотаріусом при видачі свідоцтва ОСОБА_3, та надані відповідні пояснення суду.
Відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків. В той же час, ч. 2, ч. 3 ст.1300 ЦК України передбачено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених ч. 2, ч. 3 цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Докази про те, що ОСОБА_3 не мав права на спадкування після померлого батька в матеріалах справи відсутні. Також відсутні підстави вважати, що видачею свідоцтва було порушено право ОСОБА_2 на вказане майно.
Позивачкою надано суду копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою Запорізька область с.Високогірне вул.Леніна,1, судом також оглянуто вказану копію документу в адміністративній справі № 317/858/14-а № п 2-а/317/32/2015. З технічного паспорту вбачається, що жодний із нерухомих об*єктів, що оспорюються позивачкою не знаходиться на земельній ділянці, що їй належить. Всі зазначені об*єкти були інвентаризовані у різний проміжок часу, нанесені та план та не були визнані такими, що не відповідають архітектурним та санітарним нормам. Вказані обставини встановлені в Постанові Запорізького районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року № 317/858/14-а № п 2-а/317/32/2015 та не підлягають доказуванню. «Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується викопіюванням із схеми плану будівельного кварталу в с.Високогірне по вул..Леніна,1 від 05.03.1993 р, ОСОБА_5 (померлим) побудовано самовільно: гараж Н, житлову прибудову А2, службову прибудову А5, а в 2009 році побудовано душ Х 1,4х1,55 та сарай Ц 5.6 х 2,95.
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оспорюване свідоцтво про право на спадщину не може бути визнаним недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Слід зазначити, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 58,59 ЦПК України на обґрунтування та підтвердження вищевказаних обставин, а відповідно до ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 203 ЦК України визначені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема це : 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Жодної із зазначених вимог ОСОБА_3 не порушено при отриманні свідоцтва про право на спадщину.
Правові наслідки недійсності правочину такі: а) недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; б) сторони зобов'язані повернути одна одній у натурі все, що одержали на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, у тому числі тоді, коли те, що одержано, полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які діють на момент взаємних розрахунків; в) наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені законом, не можуть змінюватись домовленістю сторін; г) недійсність окремої частини правочину не призводить до недійсності решти його частини і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст.20 ЦК, ст.ст. 3 і 4 ЦПК). Предмет або підставу позову позивач має право змінити шляхом подання письмової заяви лише до початку розгляду судом першої інстанції справи по суті (ч. 2 ст.31 ЦПК України).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 10, 11, 15, 16, 31, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 20, 203, 215, 1301 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, суд
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: друга Запорізька державна нотаріальна контора про визнання в частині недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину - відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І.Б.ГРОМОВА