ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2970/16-ц
провадження № 2/753/3154/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі: секретаря Горбань С.І., позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

На обґрунтування позову вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У травні 2013 р. його син ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_4, після чого він надав сім'ї сина вказану квартиру для проживання. Після того як у жовтні 2014 р. син поїхав на заробітки до Польщі, невістка взяла свої речі, онука ОСОБА_7 і переїхала до своїх батьків. У січні 2015 р. син повернувся до Києва, проте їх сімейні стосунки не налагодилися, його дружина відмовилась повертатись у квартиру і забрала звідти спільно нажите майно. У квітні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовами до його сина про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, і рішеннями суду від 27 та 28 травня 2015 р. її позови було задоволено. Відтак відповідач ОСОБА_4 після 8 червня 2015 р. перестала бути членом сім'ї його сина, з січня 2015 р. у спірній квартирі вона не проживає, участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири не приймає. Така поведінка ОСОБА_4 свідчить про те, що вона втратила інтерес до спірного житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Позивач пояснив, що жодних перешкод у користуванні житлом він своїй невістці не чинив і з квартири її не виганяв, а вона сама після від'їзду сина на заробітки пішла жити до своїх батьків. В січні 2015 р. у квартирі встановлювались теплові лічильники, а тому він викликав невістку відчинити двері. Тоді вона прийшла, жбурнула йому ключі від квартири і пішла. Невдовзі вона забрала з квартири усі свої речі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення на позов. На обґрунтування заперечень вказала, що позивач, скориставшись відсутністю її чоловіка в Україні, вигнав її разом з дитиною зі спірної квартири, а тому вона була позбавлена можливості проживати у ній разом з дитиною (а.с. 23).

Заслухавши позивача, його представника, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2004 р. належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2 (а.с. 5). Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку

З копії паспорта відповідача ОСОБА_4 вбачається, що вона зареєстрована у спірній квартирі з 27 вересня 2013 р. (а.с. 14-16).

Відповідач ОСОБА_4 вселилася у спірну квартиру за згодою позивача і проживала у ній як член сім'ї сина власника житла, а отже відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України вона має право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналогічна норма міститься і у ст. 156 Житлового Кодексу України, згідно якої члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015 р. шлюб між сином позивача ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 розірвано (а.с. 37, 38).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, перебуваючи на реєстраційному обліку у квартирі АДРЕСА_1, понад рік не проживає у ній без поважних причин. При цьому вона, обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила вказану квартиру, забравши з неї усі свої речі.

Вказані обставини підтверджуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 р., даними актів від 14.05.2015, 23.09.2015, 18.03.2016, складеними житлово-експлуатаційною дільницею № 7 (структурним підрозділом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»), яке обслуговує будинок АДРЕСА_1 та показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_6 пояснила в суді, що її квартира знаходиться навпроти квартири позивача, а тому вона добре знає як позивача, так і його сина з дружиною, які проживали по сусідству. Восени 2014 р. син позивача поїхав на заробітки до Польщі, після чого його дружина ОСОБА_4 разом з сином переїхала до свої батьків. Тоді ж вона забрала з квартири свої речі, частину з яких залишила у неї на тимчасове зберігання, так як вони не помістились в автомобіль. Останній раз вона зустріла ОСОБА_4 біля квартири в січні 2015 р., після чого жодного разу її не бачила.

Як показав в суді свідок ОСОБА_5, після його від'їзду у жовтні 2014 р. за кордон на заробітки його дружина з сином переїхала проживати до своїх батьків, про що вона його повідомила по телефону пояснивши це тим, що тяжко бути самій з дитиною. Повернувшись із-за кордону у січні 2015 р. він побачив, що дружина забрала з квартири усі свої речі та речі дитини. Намагаючись зберегти сім'ю, він неодноразово просив дружину повернутися, але вона відмовилась. Потім він знову поїхав за кордон, а коли повернувся, отримав повістку з суду на розлучення.

Доказів вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачем ОСОБА_4 не надано, а відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду також не надано доказів, що між сторонами була укладена угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та умов припинення права користування житлом, суду не надано.

Та обставина, що ОСОБА_4, обравши собі інше місце проживання, залишилася перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому.

Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім'ї власника втрачає право на користування житлом.

Так, ст. 391 ЦК України надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб…

За приписом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що перебування відповідача ОСОБА_4 на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, порушує право останнього на використання помешкання на власний розсуд та право вільно розпоряджатися своїм майном.

Порушені права позивача підлягають захисту у визначений законом спосіб - шляхом визнання відповідача ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житлом.

Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, 1990 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: