печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Захарчишиній В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних і інфляційних витрат у зв,язку з порушенням зобов'язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просив стягнути з Державного бюджету України на його користь інфляційні витрати у зв'язку з порушенням зобов'язання в сумі 10995,24 гривень та трьох процентів річних в сумі 5174,23 гривень, а також моральну шкоду в сумі 47788,00 гривень. Позивач посилався на таке: в грудні 2010 року ін. звернувся з позовом до Управління пенсійного фонду України в Хортицькому районі міста Запоріжжя. Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2011 року позов задоволено, визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу як інваліду 1 групи державної та додаткової пенсії з 06 червня 2010 року та зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії та проводити виплату позивачеві державної пенсії як інваліду 1 групи у відповідності з вимогами ст.50, ч.4 Ст. 54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року номер 796-Х11 з 06 червня 2010 року з розрахунку державної пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров,ю з розрахунку 100 відсотків мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період. Відповідач у добровільній формі відмовився виконувати судове рішення з посиланням на відсутність коштів та не фінансуванням з державного бюджету, але не надав довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії у розмірі 46735,84 гривень. Позивач використав всі доступні засоби в Україні, але держава України відмовилася виконувати судове рішення. В грудні 2012 року він звернувся з заявою до Європейського суду з прав людини щодо визнання порушення Державною Україна Конвенції з захисту людини. 13 лютого 2014 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення ар справі «Васильєв та інші проти України», в яке було об'єднано і його заяву номер 52619/12 до загальних 249 осіб, зазначених у судовому рішенні. 21 березня 2014 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження за рішенням Європейського суду з прав людини номер 1270/12 від 18 липня 2013 року про виконання Україною рішення національного суду. Згідно вимог державного виконавця номер 14-1640/11 від 03 листопада 2014 року Держава Україна сплатила позивачеві заборгованість за судовим рішенням лише 13 жовтня 2014 року, тобто термін невиконання судового рішення склав з 04 лютого 2011 року по 13 жовтня 2014 року. У зв'язку з невиконанням судового рішення протягом 3 років 9 місяців з 10 грудня 2010 року по 24 вересня 2014 року йому завдано моральної шкоди, оскільки він отримував значно менший розмір пенсії, яка не відповідає нормам закону. Звернення до державних органів та отримання відмови у виплаті заборгованості державної пенсії, яка мала виплачуватись йому відповідно до законодавства України призводила до постійного нервування та переживання. Враховуючи аналогічні вирішення питання про відшкодування моральної шкоди та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, розмір відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення на протязі 3 років 9 місяців визначається не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць та складає 47788,00 гривень. Заборгованість за інфляцією складає 10995,24 гривень. Сума заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних складає 5174,23 гривень. Загальна сума заборгованості складає 16169,47 гривень та моральна шкода в сумі 47788,00 гривень.

Позивач просив розглядати справі за його відсутності.

Представники відповідачів до судового засідання не з,явилися, представник Держави України в особі Кабінету Міністрів України подав до суду заперечення, в яких зазначав наступне: відповідно до п.2 ст.1 Закону України «Про Кабінет міністрів України», Кабінет України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або ушкодженням здоров,я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім,ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров,я, у порушенні права власності /в тому числі інтелектуальної/, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виконання рішень Європейського суду з прав людини передбачається ст. 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Це положення створює специфічні правові зобов'язання для держави-відповідача. Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. В рішеннях Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року номер 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року номер 3-рп/2012 зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Крім того, у додаткових запереченнях зазначено наступне: згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В частині 1 статті 1 вказаного Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» номер 3477-1У від 23 лютого 2006 року міститься визначення органу представництва, яким є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень. Згідно до постанови КМ України номер 784 від 31 травня 2006 року «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» таким органом є Міністерство юстиції України. Державна виконавча служба входить до системи органів міністерства юстиції України. Згідно до п. 13-1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення Європейського суду з прав людини підлягають обов'язковому виконанню з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» номер 3477-1У від 23 лютого 2006 року. Статтями 4,5 вказаного закону передбачено, що протягом трьох діб від дня одержання повідомлення про набуття рішенням Європейського суду статусу остаточного стислий виклад рішення публікується в газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» з надісланням цього викладу стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам та посадовим особам, причетним до справи. За вимогами ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виплата стягувачеві відшкодування встановленого Рішенням Європейського суду має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного, при цьому, Державне казначейство України протягом 10 днів після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, оригінального тексту і перекладу засвідченої резолютивної частини Рішення /пп.б ч.1 ст.7 вказаного Закону/ здійснює списання грошових коштів з Державного бюджету України на особистий рахунок стягувача. Підтвердження списання, отримане від Державного казначейства України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження. У відповідності до ст.15 Закону КМ України: видає в межах своєї компетенції акти на виконання заходів загального характеру; вносить у порядку законодавчої ініціативи до Верховної Ради України законопроекти щодо прийняття нових, скасування чинних законів або внесення до них змін. Згідно ст. 16 Закону у разі невиконання або неналежного виконання рішення, винні службові особи, до повноважень яких належить це виконання, несуть адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність, передбачену законами України. Позовна вимога не ґрунтується на будь-яких протиправних діях КМ України , оскільки в його повноваження не входить виконання рішення Європейського суду, тому позов задоволенню не підлягає.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за наступних підстав: постановою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2011 року визнано неправомірними дії УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя щодо виплати ОСОБА_1 у розмірі, меншому ніж передбачено ст. 50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 06 червня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Позивачем не надано копію постанови суду, яка набрала законної сили, не вказано ним і дату набрання чинності вказаної постанови. У відповідності до довідки, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Хортицькому районі міста Запоріжжя від 21 серпня 2012 року номер 173/Н-9/01-62 відповідно до постанови Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2011 року номер 2а-37/2011 та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2012 року про перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров,ю у відповідності до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсію було перераховано з 06 червня 2010 року по 22 липня 2011 року. Позивачем надано ксерокопію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 березня 2014 року щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини номер 29266/08 виданого 13 лютого 2014 року, документ набрав чинності 13 лютого 2014 року, про: /а/ протягом трьох місяців держава-відповідач має забезпечити виконання рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню та сплатити 2000 /дві тисячі/ євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватись заявникам на ці суми; ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення виплати; /б/ із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточної виплати на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. 2. Боржнику добровільно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». У відповідності до вимоги державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 03 листопада 2014 року номер 14-1640-2/11, направленої до Департаменту планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України відповідно до порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов,язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справи проти України, затвердженого постановою КМУ номер 408 від 07 березня 2007 року провести дії, спрямовані на виконання рішення номер 29266/08, виданого 13 лютого 2014 року Європейським судом з прав людини у справі «Васильєв та 249 інших проти України». 2. Сплатити на користь ОСОБА_1 вищевказану заборгованість /пеню/ за несвоєчасне виконання рішення суду, згідно документів, направлених 25 березня 2014 року на адресу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, невиконання судового рішення мало місце в період з 04 лютого 2011 року по 13 жовтня 2014 року. Але не надав жодного документу, які б підтверджували час набрання чинності постанови Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2011 року та доказ виконання постанови суду. Крім того, позивачем не зазначено відомостей ким та коли отримано виконавчий документ на виконання вказаної постанови суду, коли передано виконавчий документ на виконання до ВДВС, коли було відкрито виконавче провадження, коли було закрито виконавче провадження та підстави закриття. Надані позивачем постанова про відкриття виконавчого провадження від 21 березня 2014 року, вимога державного виконавця номер 14-1640/11 стосуються виконання рішення Європейського суду з прав людини. У відповідності до ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалене, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави, видається один виконавчий лист. Виходячи зі змісту листа УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя від 21 серпня 2012 року, вказана постанова Хортицького районного суду міста Києва була предмет апеляційного розгляду Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, який 25 травня 2012 року постановив ухвалу. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має прав на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди. У відповідності до ст. 509 ЦК України, на яку посилається позивач, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. А також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової /матеріальної/ та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Посилання позивача у позовній заяві на те, що « судами національної інстанції та ЄСПЛ позивачу було присуджено грошові кошти в сумі 46735,84 гривень, тому необхідно застосовувати вимоги ч.2 ст.625 ЦК України, не відповідає дійсності і не може бути застосовано за наступними обставинами. По-перше, постановою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2011 року з відповідача на користь позивача не стягнута жодна копійка. Вказаною постановою Хортицький районний суд міста Запоріжжя зобов'язав відповідача УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя вчинити певні дії. По-друге, стосовно несвоєчасного виконання рішення Європейського суду з прав людини, якщо це мало місце, вимоги щодо компенсаційних виплат прописані у самому рішенні Європейського суду, копію або витяг з якого позивач суду не надав та про що є посилання у постанові державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21 березня 2014 року. Жодним чином вказане рішення Європейського суду не стосується вимог, викладених позивачем. Крім того, виникнення грошових зобов'язань передбачає певну суму, яка не зазначена ані в постанові Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2011 року, ані іншим документом. Більш того, позивачем взагалі надано суду копію постанови Хортицького районного суду міста Запоріжжя, не завірену, та таку, що не набрала законної сили. На багаточисельні виклики позивача до суду, останній не з,явився, обмежившись направленням на адресу суду заяв про розгляд справи за його відсутності. Останній також не скористався правом представництва у суді. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я.; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім,ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Посилання позивача на те, що у зв'язку з невиконанням судового рішення на протязі 3 років 9 місяців з 10 грудня 2010 року до 24 вересня 2014 року завдало йому моральної шкоди, оскільки він отримував значно менший розмір пенсії, звернення до державних органів та отримання відмови у виплаті суми заборгованості державної пенсії, призводила до постійного нервування та переживання. Але рішення судом постановлено 04 лютого 2011 року, а не 10 червня 2010 року, як зазначає позивач, більш того, взагалі позивачем не надано доказів та не вказано, коли постанова суду набрала чинності та мала виконуватись. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров,я, у порушенні права власності /в тому числі інтелектуальної/, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судом рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду. що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з вищезазначеного, позивач не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» номер 3477-1У від 23 лютого 2006 року, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 213-215,208, 209 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних і інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання. відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя