РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Стасишин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» в особі Першої Львівської філії ПАТ «Кредобанк» за участю третьої особи ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору № 42/ШП, укладеного 19.10.2007 року між ним та ПАТ «Кредобанк» та визнання недійсним договору іпотеки від 19.10.2007 року. Свої вимоги мотивує тим, що при укладенні кредитного договору, сторонами було узгоджено та підписано графік зниження заборгованості по кредитному договорі, який оформлений у вигляді додатку №1. Вказує, що графік містить лише інформацію про розмір та поетапне зниження заборгованості по тілу кредиту, і не містить обовязкової інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх попутних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не зявився.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Предстаник відповідача у судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» в судовому засіданні позов заперечив та надав письмові заперечення в яких вказав, що 29.11.2011р. між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, відповідно до якого банк відступив право вимоги за Кредитним договором ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Крім того, між Кредитором та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 16.11.2011р. укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. 10.10.2013р. між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» було укладено договір факторингу №34/о, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТзОВ «Факторингова компанія «Омега». Окрім цього, 06.11.2013р. між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» було укладеного договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Вказав, що оспорюваний позивачем договір відповідає положенням ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначив, що позивачем був пропущений термін позовної давності звернення до суду. В задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2007 року між ПАТ «Кредобанк» в особі Першої Львівської філії ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №42/ШП, відповідно до якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 40 000 доларів США на строк до 18 жовтня 2014 року. Кредит видавався на ремонт нерухомості.

При укладенні кредитного договору №42/ШП від 19.10.2007 року, ПАТ «Кредобанк» в особі Першої Львівської філії ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було узгоджено та підписано графік зниження заборгованості по кредитному договорі, який оформлений у вигляді додатку №1.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.(ст.627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст.ст. 215-216 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі,; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов»язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов»язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну скупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов»язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до п.3.2 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктами 3.3; 3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 42/ШП не містить обовязкової інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх попутних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, що є підставою для визнання кредитного договору №42/ШП недійсним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором №42/ШП забезпечено договором іпотеки від 19.10.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_1 передав в заставу банку нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності.

Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, задовольняючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсним договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року, оскільки цей договір є похідним від головного договору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо застосування строку позовної давності, оскільки позичальнику було надано кредит на строк до 18 жовтня 2014 року, що вбачається з п. 1 кредитного договору № 42/ШП від 19.10.2007 року. А відтак, позивачем строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № 42/ШП, укладений 19.10.2007 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір іпотеки від 19.10.2007 року.

Стягнути з ПАТ «Кредобанк» 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Дзеньдзюра С.М.