Справа №442/2561/16-ц
Провадження №2/442/1003/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря - Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку №31, по вул. Шкільній, смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області, укладений 24.11.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ( індексний №48319658 від 24.11.2015 року), виданого ОСОБА_3 на підставі зазначеного договору дарування.

В обґрунтування позову покликається на те, що вона постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто від народження 17.05.1949 року. 03.06.1969 року вона вийшла заміж за ОСОБА_5. За згодою її батьків її чоловік 06.10.1970 року був прописаний в даному будинку, де проживає і до нього часу. Після їхнього одруження між ними, батьками та братами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була усна домовленість про те, що вона з чоловіком буде проживати разом з батьками. В даному будинку народились її дочки : ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та внучка ОСОБА_8, 26.08. ІНФОРМАЦІЯ_4.

Батько ОСОБА_9 помер 12.07.1974 року. Після його смерті вони з чоловіком займались веденням господарства, підтримували будинок в належному стані, добудували веранду та кухню; поміняли всі вікна, вхідні двері та зробили капітальний ремонт. В останні два роки в поведінці мами, тобто відповідачки, зявились психічні відхилення, вона поводиться неадекватно постійно влаштовує безпідставні скандали. В свою чергу брат ОСОБА_3 постійно налаштовував та налаштовує маму проти її сім»ї.

Приблизно 5 чи 6 березня вони з чоловіком отримали повістки до Дрогобицького міськрайоного суду на 11.03.2016 року. В першому судовому засіданні 11.03.2016 року їй вручили копію позовної заяви «про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення», а також копію Договору дарування житлового будинку від 24.11.2015 року та копію витягу з державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію прав їх обтяжень. Про існування даного договору дарування вони дізнались тільки після отримання його копії. В неї є сумнів, що такий договір є недійсним, тому, що за станом свого здоров»я ОСОБА_2 не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Позивач та представник Сов»як М.С. позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Просили позов задоволити.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_6 відносно задоволення позову заперечив через його безпідставність.

Третя особа ОСОБА_4 суду пояснила, що спірний договір був укладений відповідно до волевиявлення осіб та не порушує норм закону.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі доказі в їх сукупності, суд вважає, що позові в слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 16 ЦК України міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні, стверджується матеріалами справи, що 24.11.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, (а.с.7), за яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар житловий будинок №31, по вул. Шкільна, смт. Меденичі Львівської області.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2015 року р. №48319658 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірний будинок.

Відповідно до вимог ст.ст.717 ч.1,718,719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.ст.202-203,215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу на момент виникнення правовідносин. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.3.ст.215 ЦК України вимога про визнання оспорюванного правочину недійсним може бути пред»явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів,- а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Доводи сторони позивача в тій частині, що внутрішня фактично воля сторін правочину не відповідала зовнішньому її прояву ґрунтуються на припущеннях, оскільки правочин сторонами виконано, майно обдарованому передано та оформлено право власності.

Доводи сторони позивача містять аналіз різних підстав ( психічні розлади відповідачки, та те, що будинок повинен належати їй з чоловіком за домовленістю та через те, що такий вони утримують ) визнання правочину недійсним. Аналіз, що поза межами позовних вимог, до уваги не приймається, оскільки правочин може бути визнано недійсним з однієї підстави, а не з декількох одночасно.

Разом з тим, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30.03.2015 року у справі №44/312/15-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.10.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено ОСОБА_10, її малолітню дочку ОСОБА_8, ОСОБА_7, визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку №31, що по вул. Шкільній в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області. Зокрема з тих підстав, що вказані особи не проживають у спірному будинку з 03.05.1989 року, добровільно залишили його, будь-яке їх майно у будинку відсутнє (а.с.29-33).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦКП України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент , коли вона усвідомлювала значення своїх дій та (*або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь які зовнішні обставини ( показання свідків про поведінку особи тощо/ мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов»язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Судом було роз'яснено позивачці та її представнику процесуальне право заявити клопотання в порядку ст. 145 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи, проте сторона позивача даним правом не скористалася.

З матеріалів справи не вбачається та позивачкою та її представником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка не мала наміру укладати договір дарування та на час укладання договору дарування року та не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Більше того, представник відповідача надав витяг Дрогобицької районної лікарні про те, що ОСОБА_2 скарги психіатричного змісту не виказує; орієнтована вірно, розвиток відповідає віку та освіті.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що укладений між сторонами договір дарування відповідає вимогам закону, зокрема в момент його укладення (що заперечує позивач), а також волевиявленню осіб, які його укладали, був спрямований на реальне настання його наслідків, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним з заявлених мотивів.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог в повному обсязі про визнання недійсним договору дарування, як наслідок неможливе його скасування, скасування в реєстрі права власності на нерухоме майно. Поряд з цим, за змістом ст.ст. 79,88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги , з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: Нагірна О.Б.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.08.2016 року