Справа № 344/5394/16-ц
Провадження № 4-с/344/68/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі судового засідання Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також «Скаржник») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про визнання незаконною відмову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції звільнити з-під арешту житловий будинок № 105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області, арешт на який накладено постановою державного виконавця Шатило Ю.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 19517400 від 19 жовтня 2011 року в межах виконавчого провадження № 19517400; зобовязати Відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції звільнити з-під арешту житловий будинок № 105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області, арешт на який накладено постановою державного виконавця Шатило Ю.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 19517400 від 19 жовтня 2011 року в межах виконавчого провадження № 19517400.

В поданій до суду скарзі представник скаржника просить здійснювати розгляд справи без участі представника скаржника, за змістом якого представник скаржника підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

Зокрема, як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1, скаржник покликається на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку з повною виплатою на користь стягувача заборгованості.

На думку скаржника, у спірному виконавчому провадженні державний виконавець повинен був вчинити дії щодо зняття арешту житловий будинок № 105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області у звязку із закінченням виконавчого провадження, в рамках якого даний арешт накладався.

Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції подано заяву про розгляд скарги без їх участі та письмові заперечення на скаргу, за змістом яких державний виконавець проти вимог скарги заперечує, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні державний виконавець діяв відповідно до вимог закону.

Представник стягувача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали скарги, Судом встановлено наступне.

09 червня 2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» прим. Суду) заборгованості на суму 12 475,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження ВП № 19517400 від 20 травня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 2-н-5877 від 09 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості на суму 12 475,20 грн.; надано божнику ОСОБА_1 строк для добровільного виконання виконавчого документу до 27 травня 2010 року.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; 8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; 9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; 10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; 12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна суб'єктів оціночної діяльності суб'єктів господарювання; 13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; 16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням; 19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (частина 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначено статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа (пункт 4 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 26 жовтня 2012 року про повернення виконавчого документа стягувачеві судовий наказ Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 2-н-5877 від 09 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості на суму 12 475,20 грн. повернуто стягувачеві на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначено в поданій до суду скарзі ОСОБА_1, в подальшому, стягувач (який змінив назву на ПАТ «Ідея Банк») повторно предявив до виконання судовий наказ Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 2-н-5877 від 09 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості на суму 12 475,20 грн., у звязку з чим було відкрито виконавче провадження № 36550502.

Суд звертає особливу увагу на те, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 36550502 суду надано не було.

При цьому Відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції в поданих до суду письмових запереченнях покликається на знищення даного виконавчого провадження.

Разом з тим, в матеріалах справи за скаргою ОСОБА_1 міститься копія Постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 09 жовтня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту в рамках виконавчого провадження № 36550502, відповідно до якої державним виконавцем звільнено з-під арешту все майно ОСОБА_1.

Як випливає зі змісту мотивувальної частини вищевказаної постанови, підставою звільнення майна боржника з-під арешту є сплата боргу в повному обсязі.

Так, частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, у відповідності до вимог частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, знімається у наступних випадках:

- закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначено статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог чинного законодавства України про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, арешт, накладений на майно боржника, знімається.

В матеріалах справи за скаргою ОСОБА_1 міститься Постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 09 жовтня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту в рамках виконавчого провадження № 36550502, відповідно до якої державним виконавцем звільнено з-під арешту все майно ОСОБА_1.

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог закону державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції знято арешт з майна ОСОБА_1, про що винесено відповідну постанову.

Відтак, підстави для визнання неправомірною відмову державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 відсутні, оскільки такий арешт знято.

При цьому стосовно посилань представника скаржника в поданій до суду скарзі на ту обставину, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна (житловий будинок № 105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області) є чинним відповідне обтяження (арешт), Суд звертає увагу на те, що така обставина не є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця та зобовязання його повторно зняти арешт з майна (який станом на час розгляду скарги знятий), а є підставою для вчинення боржником дій, спрямованих на виконання Постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 09 жовтня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту в рамках виконавчого провадження № 36550502 шляхом звернення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно, що безпосередньо передбачено частиною 3 статті 50 України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки дії, які скаржник просить зобовязати вчинити державного виконавця, самостійно вчинені державним виконавцем.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною 3 статті 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 209-210, 383, 384, 385, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця та зобовязання вчинити дії, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домбровська Г.В.