Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3691/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
Є.У.№ 331/4111/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Водоканал» про визнання заборгованості безнадійною, списання заборгованості та визнання незаконними дій, які порушують право,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнював і доповнював. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4, який був власником квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво про право на спадщину він отриав 06.02.2013 року, проте фактично вселився в квартиру тільки 19.06.2015 року. У зв'язку з проживанням в квартирі сторонніх осіб, які не сплачували комунальні платежі, з 2000 року утворилася заборгованість перед КП «Водоканал» у сумі 31 315,28 грн. Оскільки КП «Водоканал» не пред'явило до нього як до спадкоємця померлого боржника вимоги про погашення боргу в порядку ст.1281 ЦК України, пропустило строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, на підставі ст. 14 Податкового кодексу України вказана заборгованість є безнадійною. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд виключити (списати) з особистого рахунку по цій квартирі заборгованість перед КП «Водоканал», яка існувала станом до 19.06.2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який зазначає, що судом не з'ясовані фактичні обставини справи, порушені його процесуальні права щодо участі у дослідженні доказів в ході розгляду справи, не застосована аналогія закону, як це передбачено ст.8 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимог задовольнити повністю.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що останній звернувся до суду за захистом порушеного права у спосіб, не передбачений законом, права ОСОБА_3 не порушені. На спірні правовідносини положення податкового законодавства не розповсюджуються, а тому заборгованість за житлово-комунальні послуги не може бути визнана безнадійною, як це передбачено нормами ст.14 ПК України, про застосування якої просив позивач.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 являється його син ОСОБА_3, який 6 лютого 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно (а.с.8).

За даними МКП «Основаніє» в зазначеній квартирі постійно проживали і були зареєстровані батько позивача ОСОБА_4 - з 07.07.2005 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1., дід позивача ОСОБА_5 - з 12.07.1962 р. по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3., двоюрідна сестра позивача ОСОБА_6 - онука ОСОБА_5 - зі своєю сім'єю з 2000 року, знята з реєстрації за рішенням суду 14 травня 2015 року. Прозивач ОСОБА_3 був зареєстрований за даною адресою з 30.04.2013 р. по 15.07.2014 р. (а.с.25).

Судовими рішеннями в іншій справі також встановлено, що власнику квартири ОСОБА_3 чинилися перешкоди у користуванні успадкованою квартирою, у зв'язку з чим у липні 2013 року він позивався до ОСОБА_6 і членів її сім'ї з вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення і вселення. Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 20 квітня 2015 року порушене право ОСОБА_3 було відновлено, усунуті перешкоди у користуванні власністю, виселено відповідачів ОСОБА_6 із вказаної квартири із зняттям їх з реєстрації, із вселення ОСОБА_3 (а.с.12-17).

Фактично судове рішення виконано 16.06.2015 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с. 18).

Із довідки №30 від 30 червня 2016 року, виданої КП «Водоканал» вбачається, що за спірною квартирою обліковується заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення, розмір якої станом на 01.10.2015 року становить 31 325, 72 грн. (а.с.41).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Заплоріжжя від 28 квітня 2009 року з ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 стягнута заборгованість за послуги з водопостачання, що існувала станом на 01.07.2008 р. в загальній сумі 5 181, 30 грн. (а.с.42).

В засіданні суду апеляційної інстанції також з'ясовано, що позивач після набуття права власності на квартиру в порядку спадкування у 2013 році уклав з КП «Водоканал» договір про надання житлово-комунальних послуг, станом на час укладання договору сума боргу з водопостачання становила 24 564, 28 грн.

Відповідач до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості не звертався, що не оспорювало ся сторонами в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Проте, вищевказані норми права не містять обов'язку виробника або виконавця житлово-комунальних послуг щодо списання поточної заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги на вимогу споживача.

Не містять такого обов'язку і умови укладеного сторонами у 2013 році договору про надання послуг з водопостачання.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15,20 ЦПК України ) необхідно дійти висновку про те, що зобов'язання підприємства щодо списання заборгованості за оплату водопостачання не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Крім того, відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського обліку, звітності і контролю господарських операцій), визначає при працівників на підписання бухгалтерських документів: затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додатково: систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складати зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарти бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, відноситься до господарської діяльності підприємства.

Особовий рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_3 відповідачем, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішньогосподарського документа будь яких сум є правом відповідача.

Таким чином законодавством не встановлено процедури визнання боргу за послуги з водопостачання безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості і може бути предметом спору у разі звернення відповідача до позивача з позовом щодо стягнення заборгованості за послуги з водопостачання.

Посилання позивача на пункт 14.1.11 статті 14 Податкового кодексу України є недоречним, оскільки ця стаття визначає тільки поняття, а не механізм списання боргу. Крім того, на спірні правовідносини вказана норма права не розповсюджується.

Виходячи з наведеного і вимог закону, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги про порушення суддею професійної етики під час судового розгляду, обмеження сторін у часі для надання пояснень під час з'ясування фактичних обставин справи, являються неспроможними і висновків суду першої інстанції про безпідставність позову не спростовують.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: