Єдиний унікальний номер (справа №) 216/8094/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/641/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Буданцевої О.А.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, з вимогами про:

- для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 року у загальній сумі 154 832,11 доларів США, що в еквіваленті станом на 28.08.2015 року становить 3 300 566,11 грн., та складається з: сума заборгованості за кредитом 66 710,77 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 422 076, 33 грн., сума заборгованості за відсотками 54 173, 02 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 154 809,72 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 414,53 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 371 226,64 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 16 533,86 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 352 453,42 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 3 кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр.. МируАДРЕСА_1, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про права власності № Ц-1-589, виданого 02.07.1993 року органом приватизації Управління Житлово комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження за № 5819 від 12.04.1993 року, зареєстрованого міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 13П-157-157;

- стягнути сплачений судовий збір.

Однак, 24 березня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» уточнили свої позовні вимоги, в яких просили:

- в звязку зі смертю ОСОБА_6 (відповідача 2) та фактичним прийняттям спадщини ОСОБА_4 (відповідач 1), просили закрити провадження у справі відносно ОСОБА_6 та вважати відповідачем по справі ОСОБА_4;

- для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 року у загальній сумі 154 832,11 доларів США, що в еквіваленті станом на 28.08.2015 року становить 3 300 566,11 грн., та складається з: сума заборгованості за кредитом 66 710,77 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 422 076, 33 грн., сума заборгованості за відсотками 54 173, 02 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 154 809,72 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 414,53 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 371 226,64 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 16 533,86 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 352 453,42 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 3 кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр.. МируАДРЕСА_1;

- визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижчою 242 500, 00 грн., заставної вартості предмета іпотеки встановленої за згодою сторін (п. 1.2 іпотечного договору).

- стягнути сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.07.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036, відповідно до п. 1.1.1 якого, банк надав останній у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 70 000, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02.07.2018 року. 26.06.2009 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 року, відповідно до п. 1.1.1 якої починаючи з 20.10.2008 року було встановлено процентну ставку на рівні 15 % річних, всі інші умови було залишено без змін. Відповідно до вказаного пункту договору, ОСОБА_5 зобовязувалась повертати суму кредиту до 15 числа кожного місяця, згідно графіка. А згідно п. 2.4.5 кредитного договору, остання зобовязувалась сплачувати проценти у валюті кредиту, не пізніше 15 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Однак, зобовязання по поверненню кредиту та відсотків за його ви користування не виконуються, тим самим порушуються умови пунктів 3.3.7, 3.3.8 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 року та вимоги ст..ст. 525, 526 ЦК України. Пунктом 4.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 року передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.8.1, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно п. 4.4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 року, у разі невиконання позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Станом на 28.08.2015 року заборгованість за договором становить 154 832,11 доларів США, що в еквіваленті становить 3 300 566,11 грн., та складається з: сума заборгованості за кредитом 66 710,77 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 422 076, 33 грн., сума заборгованості за відсотками 54 173, 02 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 154 809,72 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 414,53 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 371 226,64 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 16 533,86 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 352 453,42 грн. В порядку досудового врегулювання спорів банком було направлено відповідачу лист-вимогу за вихідним № 19/1-1833 від 15.04.2013 року. Проте, до теперішнього часу останнім не було вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості за договором кредиту. 06.02.2014 року в звязку з невиконанням умов кредитного договору позивач був змушений звернутись до постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків з позовною заявою про стягнення заборгованості з позичальника, третьої особи за справою ОСОБА_5 Рішенням від 06.03.2014 року позов задоволено в повній сумі, заборгованість стягнута з останньої, виконавчий лист ще не отримано, в погашення заборгованості суми не стягувались. Звернення з позовом до іпотекодавців за наявності рішення третейського суду не суперечить п. 9 розяснень Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, постанова від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20, ст.. ст.. 3,4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з позичальника не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В забезпечення виконання обовязків по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій заданим договором кредиту відповідно до іпотечного договору від 03.06.2008 року № 131/08-ІКЛ/036, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі 1928, надано з-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр.. МируАДРЕСА_1, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності № Ц-1-589, виданого 02.07.1993 року органом приватизації Управління Житлово комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження за № 5819 від 12.04.1993 року, зареєстрованого міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 13П-157-157. Згідно п. 4.1 ст. 4 іпотечного договору, у разі невиконання позичальником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 590 ЦК України, ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» та п. 4.6.1 ст.4 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись в т.ч. і на підставі рішення суду. Пунктом 4.6 ст. 4 іпотечного договору, передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме, відповідно до п. 4.6.2 ст. 4 іпотечного договору шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Згідно п. 1.2 іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 242 500, 00 грн. Домовляючись про ціну предмета іпотеки в іпотечному договорі сторони виходили з результатів проведеної оцінки ринкової і ліквідаційної вартості нерухомого майна на час його підписання, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Слід зазначити, що на сьогоднішній день, зважаючи на зміну економічної ситуації в країні загалом, та на ринку нерухомості зокрема, що відбулися згодом після підписання сторонами іпотечного договору, вказана вартість обєкта нерухомості є суттєво відмінною від реальної вартості за яку предмет іпотеки може бути реалізований сьогодні. Так, зважаючи на ст.. 39 ЗУ «Про іпотеку» та п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вважають за необхідне, в межах задоволення вимог банку як кредитора, з метою відновлення його порушених прав за договором, стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Як стало відомо, один з іпотекодавців, ОСОБА_6 померла. Як на день смерті, так і до цього часу в спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстрований та фактично проживає її чоловік ОСОБА_4. Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову. ОСОБА_8, ОСОБА_4 є іпотекодавцем та спадкоємцем майна ОСОБА_6 іпотекодавця за іпотечним договором, тому вважають за необхідне предявити вимогу про задоволення своїх вимог за кредитним договором про стягнення заборгованості у сумі 154 832, 11 доларів США, що в еквіваленті станом на дату складання розрахунку становить 3 300 566, 11 грн. до іпотекодавця/спадкоємця у межах вартості предмету іпотеки 3-кімнатної квартири, загальною площею 62,95 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, розташовану на 7-му поверсі 9-ти поверхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права, і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо, право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотеко держателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, вимоги банку не виконано, тому позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі (а.с.2-4, 85-87).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

04 грудня 2015 року до суду надійшли заперечення проти позовної заяви ОСОБА_9, в яких останній зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 1 ЗУ № 1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Таким чином, вказаний ОСОБА_8 України забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна переданого в заставу чи іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті. Згідно вимог ст.. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність. Частиною 2 статті 5 ЦК України, також встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Зазначене свідчить про те, що вказаний ОСОБА_8 України помякшує цивільну відповідальність особи, оскільки забороняє примусове стягнення чи відчуження заставного чи іпотечного нерухомого майна, в разі невиконання кредитних зобовязань за валютними кредитами, а тому має зворотну дію у часі. Враховуючи вищевикладене, підстави, які визначені цим законом у виниклих правовідносинах банку та відповідачів, а саме: 3-х кімнатна квартира, розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 62,95 кв. м, житловою площею 44, 9 кв. м, яка знаходиться за адресою: 50000, м. Кривий Ріг, пр.. МируАДРЕСА_1 і належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (майновим поручителям), на яку позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача, є предметом іпотеки як забезпечення зобовязань за споживчим кредитом, виданий йому в іноземній валюті; це майно використовується ним, як місце постійного проживання; загальна площа квартири не перевищує 140,00 кв.м; в його власності іншого нерухомого майна не знаходиться (доказів протилежного банком не надано), в звязку з чим, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.

03 липня 2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/036, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, які зобовязалась повернути у повному обсязі в строк до 02 липня 2018 року включно зі сплатою відсотків в розмірі 14 % річних (а.с.5-9).

З метою забезпечення виконання зобовязань відповідача за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_10, був укладений договір іпотеки № 131/08-ІКЗ/036 від 03 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1928 (а.с. 11-13).

Згідно вищевказаного договору іпотеки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надали в іпотеку у забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру житловою площею 44,9 кв.м, загальною площею 62,95 кв.м, яка знаходиться на сьомому поверсі девятиповерхового житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11-13).

Вказана житлова будівля, яка розташована за вищезазначеною адресою зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ц-1-589 від 02 липня 1993 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 12 квітня 1993 року за № 5819, зареєстрованого Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 13П стор. 157-157 (а.с.21).

24 листопада 2012 року ОСОБА_6 померла, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1309, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 482556, виданим Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.39).

У звязку з невиконанням ОСОБА_5 кредитних зобовязань АКБ «Укрсоцбанк» було направлено лист-вимогу на адресу останньої та на адресу ОСОБА_4 за вих.. № 19.1-1833 від 15.04.2013, в якому зазначено, що у випадку несплати заборгованості в добровільному порядку в строк до 20 травня 2013 банк буде вимушений звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису для звернення стягнення на майно, передане в забезпечення, а також звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з покладенням на останніх витрат по вчиненню виконавчого напису, судових витрат та витрат на проведення виконавчих дій (а.с.20).

Так, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 08.04.2011, протокол № 1, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (а.с.26-27).

Як вбачається з розрахунку загальної суми заборгованості, через несвоєчасне виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором № 131/08-ІКЛ/036 від 04.07.2008 станом на 28.08.2015 загальна сума заборгованості становить 154 832, 11 доларів США, що в еквіваленті станом на дату складання розрахунку становить 3 300 566, 11 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 66 710,77 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 422 076, 33 грн., сума заборгованості за відсотками 54 173, 02 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 154 809,72 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 414,53 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 371 226,64 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 16 533,86 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 352 453,42 грн. (а.с.14-19).

Позивач, вважаючи, що, оскільки боржником не виконані обовязки з кредитного договору № 131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008, тому в силу вимог Закону України «Про іпотеку» у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право на звернення стягнення на майно боржника у рахунок погашення кредитної заборгованості, звернувся з позовом до суду, в якому просив здійснити таке звернення в судовому порядку шляхом проведення прилюдних торгів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_8 спірні правовідносини виникли з приводу забезпечення виконання грошового зобовязання та звернення стягнення на предмет іпотеки, тому до таких правовідносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України в частині, що регулює питання забезпечення виконання зобовязань, а також положення Закону України «Про іпотеку».

Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що договір позики грошових коштів укладений у письмовій формі, підписаний особисто ОСОБА_5 та представником позивача, договір іпотеки в установленому порядку посвідчений нотаріально та підписаний особисто ОСОБА_4 і ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_5, та представником позивача, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі ст. 629 ЦК України ці договори є обов'язковим для виконання.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тому законних підстав про визнання договору іпотеки недійсним немає.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 було порушено умови укладеного договору зі своєчасного повернення суми позики, унаслідок чого утворився борг перед позивачем.

У позовній заяві позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, мотивуючи свої вимоги положеннями ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 4.2 ст. 4 іпотечного договору № 131/08-ІКЗ/036 від 03.07.2008 визначено, що у разі порушення іпотекодавцями обовязків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання позичальником основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

З підпункту 4.5.1 пункту 4.5 статті 4 вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися в тому числі і на підставі рішення суду.

Відповідно підпункту 4.6.2 пункту 4.6 статті 4, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

При цьому слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 цієї ж статі передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» повністю виконало умови договору позики і ОСОБА_5 отримала грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США, під час підписання цього договору, проте в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором позики.

Відповідно ч. 1 ст.. 23 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Частиною 2 вказаної статі визначено, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 36 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що після смерті 24 листопада 2012 року ОСОБА_6 єдиним спадкоємцем є її чоловік ОСОБА_4, який відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Одночасно з цим слід зазначити, що заборгованість за кредитним договором №131/08-ІКЛ/036 від 03.07.2008 станом на 28.08.2015 склала 154 832, 11 доларів США, що в еквіваленті станом на дату складання розрахунку становить 3 300 566, 11 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 66 710,77 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 422 076, 33 грн., сума заборгованості за відсотками 54 173, 02 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 1 154 809,72 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 414,53 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 371 226,64 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 16 533,86 доларів США, що в еквіваленті станом на день складання розрахунку становить 352 453,42 грн. Тому у рахунок погашення саме цієї суми заборгованості й підлягає зверненню стягнення на майно, вказане вище в рішенні.

Таким чином суд вважає за можливе задовольнити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з урахуванням встановленої суми заборгованості, а також з урахуванням встановлених характерних ознак такого майна згідно змісту іпотечного договору.

Крім того судом береться до уваги, що згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішення суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зазначена правова позиція також знайшла свого підтвердження у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 (справа №6-1465цс15), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне визначити початкову ціну предмету іпотеку для його подальшої реалізації на рівні вартості предмета іпотеки за іпотечним договором №131/08-ІКЗ/036 від 03.07.2008, тобто в сумі 242 500,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладання цього договору (484,95 грн. = 100 доларів США), становить 50005,16 доларів США.

Одночасно з цим суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 1 ЗУ № 1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, а також за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, з огляду на наступне.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_8 № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_8 № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного суду України від 02 березня 2016 року № 6-1356цс15.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже з урахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 49 508,49 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 204, 525, 572, 575, 589 Цивільного кодексу України, ст. 23, 33 Закону України «Про іпотеку», пунктом 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», пунктом 36 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 131/08-ІКЛ/036 від 03 липня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, яка станом на 28.08.2015 року становить 154 832,11 доларів США, що в еквіваленті становить 3 300 566, 11 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру житловою площею 44,9 кв. м, загальною площею 62,95 кв.м, яка знаходиться на сьомому поверсі девятиповерхового житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № Ц-1-589, виданого 02.07.1993 року органом приватизації Управління Житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 5819 від 12.04.1993 року, зареєстрованого Міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 13П-15-157, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації 242 500 (двісті сорок дві тисячі пятсот) грн. 00 коп., що за офіційним курсом до долара США, встановленим НБУ на день укладання договору (484,95 грн. = 100 доларів США), становила 50005 (пятдесят тисяч пять) доларів США 16 центів.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії АМ 611566, виданий Центрально-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 20 грудня 2001 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (р/р 0014, МФО 300023, ОКПО 00039019) судовий збір у розмірі 49 508 (сорок девять тисяч пятсот вісім) грн. 49 коп.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а у разі відсутності особи яка має право на апеляційне оскарження, протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов