Єдиний унікальний номер 219/4623/15-ц Номер провадження 22-ц/775/705/2016
Єдиний унікальний номер 219/4623/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/703/2016
Головуючий у 1 інстанції Букрєй С.П.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Осипчук О.В.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВР-ПЛЮС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 31 липня 2014 року його було прийнято на посаду охоронника відділу охорони в Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВР-ПЛЮС» (далі за текстом ТОВ «ТАВР-ПЛЮС»). 05 травня 2015 року наказом №69-к його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за здійснені з 01 квітня 2015 року прогули. Посилаючись на те, що його звільнено незаконно, просив поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 гривень на відшкодування спричиненої незаконним звільненням моральної шкоди.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні його позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходив з того, що сукупністю доказів відповідачем у повному обсязі доведено факт невиходу на роботу позивача без поважних причин з 01 квітня 2015 року до дня його звільнення, тобто до дня винесення наказу №69-к від 05 травня 2015 року і відповідачем не було допущено порушень діючого законодавства при його звільненні. Але суд першої інстанції належним чином не з'ясував та не визначив у своєму рішенні причини прогулу, не врахував, що 03 квітня 2015 року позивача не було допущено до роботи без пояснення причин, а також, що позивач звертався до органів прокуратури з метою захисту свого порушеного права на працю.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, не з'явилась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №156-к від 31 липня 2014 року ОСОБА_1 було прийнято по безстроковому трудовому договору з 31 липня 2014 року на посаду охоронника відділу охорони в ТОВ «ТАВР-ПЛЮС».

Також, судом першої інстанції встановлено, що з 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 без поважних причин не виходив на роботу, у зв'язку з чим, 09 квітня 2015 року, 15 квітня 2015 року, 29 квітня 2015 року на адресу позивача ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» направляло листи із проханням повідомити про причини невиходу на роботу в період з 01 квітня 2015 року, які були отримані позивачем, але залишені без відповіді.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що наказом заступника директора з правових питань ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» №69-к від 05 травня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за здійснені прогули з 01 квітня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався п.4 ст.40, ст.ст. 232, 233, 237-1 КЗпП України та виходив з того, що наявні у матеріалах справи письмові докази, пояснення допитаних у судовому засіданні свідків та поведінка ОСОБА_1, яка полягала у його невиході без поважних причин на роботу протягом місяця, свідчать про законність звільнення останнього на підставі п.4 ст.40 КЗпП України - за прогули без поважних причин.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував та не визначив у своєму рішенні причини прогулу, не врахував, що 03 квітня 2015 року позивача не було допущено до роботи без пояснення причин, а також, що позивач звертався до органів прокуратури з метою захисту свого порушеного права на працю були предметом розгляду в суді першої інстанції та стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді