АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/3307/15-ц
Провадження № 22-ц/792/287/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Гринчука Р.М.

секретар Гриньова А.М.

з участю : представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/3307/15-ц за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9 грудня 2015 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Хмельницького бюро технічної інвентаризації про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, скасування реєстрації права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовом, вказувала, що є спадкоємцем за заповітом після батька ОСОБА_6 Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 2010 року є власником спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за нею в державному реєстрі речових прав. Проте в цій квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 В обґрунтування позову ОСОБА_5 вказувала, згідно договору купівлі-продажу від 17 грудня 2002 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрував своє право власності належним чином. Однак, в подальшому рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року було виявлено неправомірні дії щодо реалізації вказаної квартири та визнані недійсними договора купівлі-продажу, які укладались в період з 2000 по 2002 рік, в тому числі й договір купівлі-продажу від 17 грудня 2002 року згідно якого ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2. На виконання вказаного рішення було повернуто первинний правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на квартиру від 31 липня 1996 року, видане на ім'я її батька ОСОБА_6 Отже, позивач вказувала, що відповідач ОСОБА_2, проживаючи у належній їй квартирі, порушує її права як власника та чинить перешкоди щодо користування власністю. Тому просила усунути перешкоди в володінні, користуванні, розпорядженні квартирою № 2 по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї квартири.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року позовну заяву в частині вимог про скасування реєстрації права власності від 20 грудня 2002 року ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 залишено без розгляду за заявою позивача.

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 провадження № 22-ц/792/287/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 5, 43, 44 Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 грудня 2015 вказаний позов задоволено. Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_5 у володінні, користуванні, розпорядженні квартирою № 2 по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому шляхом

виселення ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що придбав вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2002 року, право власності за цим договором зареєстрував 20 грудня 2002 року, це право власності до сьогоднішнього дня не відчужене і ніяким рішенням не скасовано. Вказує, що під час розгляду справи позивачем ОСОБА_5 не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування позову. Зазначає, що позивач не мала права звертатись до суду з вказаним позовом, а суд приймати та вирішувати цей спір, оскільки ухвалою апеляційного суду від 21 травня 2012 року було закрито провадження по справі за тими ж сторонами. Також, на думку апелянта, суд неправомірно відмовив в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі. Зазначає, що при дослідженні судом Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, судом було допущено навмисні неточності щодо дати видачі та його назви, тому вважає це свідоцтво незаконним. Також вказує, що при вирішенні спору судом неправомірно не було застосовано строк позовної давності. Зазначає, що вирішуючи спір суд допустив порушення положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та норм Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_6Є на підставі свідоцтва про право власності від 31 липня 1996 року, виданого відповідно до розпорядження про приватизацію, належала квартира АДРЕСА_4.

19 березня 1997 року ОСОБА_6Є склав нотаріально посвідчений заповіт, за яким заповів АДРЕСА_5 (після розірвання шлюбу ОСОБА_6) Н.Д.

6 вересня 2000 року ОСОБА_6Є уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу даної квартири, 13 лютого 2001 року ОСОБА_8 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_9, 29 березня 2002 року ОСОБА_9 уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_10, 17 грудня 2002 року ОСОБА_10 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2

Рішенням Хмельницького міського суду від 2 вересня 2003 року ОСОБА_6Є було визнано недієздатним та розпорядженням виконавчого комітету Хмельницької міської ради призначено ОСОБА_11 опікуном недієздатного ОСОБА_6

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_11, як опікуна ОСОБА_6, про визнання правочинів недійсними визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому, укладені 6 вересня 2006 року між ОСОБА_6Є і ОСОБА_8, 13 лютого 2001 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9, 29 березня 2002 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_10, 17 грудня 2002 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_2 Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 квартиру № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому. Зобовязано ОСОБА_10 повернути ОСОБА_2 10270 грн., ОСОБА_9 повернути ОСОБА_10 10270 грн., ОСОБА_8 повернути ОСОБА_9 8581 грн., ОСОБА_6 повернути ОСОБА_8 8581 грн.

Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2007 року залишено без змін та набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_11Є звернулась до нотаріуса, яка повернула їй правовстановлюючий документ на квартиру № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому свідоцтво про право власності від 31 липня 1996 року, видане на імя ОСОБА_6

Реєстратором Хмельницького бюро технічної інвентаризації за зверненням ОСОБА_11 згідно вказаного правовстановлюючого документу та рішення суду від 31 жовтня 2006 року була проведена реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_6

Такі дії реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації були оскаржені ОСОБА_2 до суду з посиланням на неправомірність дій щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_6

Рішенням Хмельницького міськрайонного суді від 10 березня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 серпня 2010 року, в задоволенні вказаного позову було відмовлено та встановлено, що дії реєстратора Хмельницького БТІ про відновлення реєстрації права власності ОСОБА_6 на вищевказану квартиру і внесення відповідного запису в державний реєстр є правомірними.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 6 серпня 2008 року, залишеним без змін, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 9 лютого 2009 року, позов ОСОБА_11, в інтересах недієздатного ОСОБА_6, до ОСОБА_2 було задоволено та виселено ОСОБА_2 з квартири № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому. Однак вказане рішення ОСОБА_2 не виконав.

30 квітня 2009 року ОСОБА_6Є помер.

17 липня 2009 року ОСОБА_5, як спадкоємиця, звернулась в першу Хмельницьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.

24 листопада 2010 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на АДРЕСА_6.

12 грудня 2014 року ОСОБА_5 нотаріусом було видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з втратою ОСОБА_5 оригіналу.

12 грудня 2014 року державним реєстратором нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно у вигляді квартири № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та сформовано витяг від 12 грудня 2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на вказану квартиру.

Вказані дії державного реєстратора - нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори були оскаржені ОСОБА_2 до Хмельницького окружного адміністративного суду з підстав їх неправомірності.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. При цьому судами встановлено, що дії державного реєстратора були правомірними, свідоцтво про право на спадщину є чинними, протиправним не визнавалось та не скасовувалось.

Таким чином на даний час право власності на квартиру № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому зареєстровано за ОСОБА_5 яка є її єдиним власником.

ОСОБА_2 проживає в цій квартирі, чим перешкоджає власнику розпоряджатись та користуватись квартирою.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін.

Відповідно до ст. 1 першого протоколу Європейської конвенції про захист прав та основних свобод громадян кожна фізична особа має право володіти своїм майном.

Згідно вимог ст. ст. 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин справи, норм чинного законодаства колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, проживаючи та користуючись спірною квартирою, перешкоджає позивачу, як власнику майна, у його законному праві користування та розпорядженням своїм майном, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 на даний час є власником спірної квартири, його право власності ніким не скасовано, слід відхилити.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та зобовязано ОСОБА_2 повернути квартиру ОСОБА_6 Реєстратором Хмельницького БТІ за зверненням ОСОБА_11 згідно правовстановлюючого документу на квартиру на імя ОСОБА_6 та рішення суду від 31 жовтня 2006 року була проведена реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_6

У відповідності до ст.ст. 2,4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягає право власності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації, відповідно до закону.

Отже, оскільки на даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 саме ця особа і є власником спірної квартири.

Також не може бути взято до уваги твердження апелянта про незаконність дій реєстратора Хмельницького БТІ при реєстрації права власності на спірну квартиру.

Такі дії реєстратора Хмельницького БТІ були оскаржені ОСОБА_2 до суду з посиланням на їх неправомірність щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_6, а в послідуючому за ОСОБА_5

Рішенням Хмельницького міськрайонного суді від 10 березня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 серпня 2010 року, в задоволенні даного позову було відмовлено та встановлено, що дії реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації про відновлення реєстрації права власності ОСОБА_6 на вищевказану квартиру і внесення відповідного запису в державний реєстр є правомірними, а посилання ОСОБА_2 на неправомірність позбавлення його права власності на дану квартиру не відповідають обставинам справи.

Також ОСОБА_13 було оскаржено до Хмельницького окружного адміністративного суду дії державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав їх неправомірності.

Однак постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. При цьому судами встановлено, що дії державного реєстратора були правомірними, свідоцтво про право на спадщину є чинними, протиправним не визнавалось та не скасовувалось.

У відповідності до вимог ч. 3 с т. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішеннями судів загальної та адміністративної юрисдикції встановлено правомірність дій реєстратора Хмельницького БТІ та державного реєстратора - нотаріуса щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, то апеляційний суд в даній цивільній справі не може давати оцінку законності таких дій реєстратора.

З таких же підстав слід відхилити доводи апеляційної скарги щодо неправосудності рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_11 як опікуна ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, яким визнано недійсними договора купівлі-продажу квартири № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому, яке набрало законної сили.

В силу вимог ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно норм ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Таким чином апеляційний суд в силу закону не може давати оцінку судовим рішенням, які набрали законної сили, а в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені цими рішеннями мають для суду преюдиційне значення.

Слід також відхилити і доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження в даній цивільній справі з підстав, передбачених ч. 3 ст. 206 ЦПК України.

Так, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2012 року, цією ухвалою було скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 січня 2012 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та провадження по справі закрито з тих підстав, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому апеляційний суд виходив з того, що на час розгляду справи ОСОБА_5 не була власником спірної квартири, не дотрималась порядку оформлення спадкових справ в нотаріуса, не надала доказів неможливості оформлення права власності на квартиру в нотаріальному порядку.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження в справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як слідує з матеріалів справи, по даній цивільній справі ОСОБА_5, на час подання позовної заяви, оформила свої спадкові права на спадщину в нотаріальному порядку, є власником спірної квартири і подала позов уже як власник майна про усунення перешкод в користуванні своїм майном. Тобто, підстави вказаного позову інші ніж підстави позову по цивільній справі, провадження по якій було закрито ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2012 року, оскільки в тій цивільній справі позивач ставила питання про визнання за нею права власності на спірну квартиру, а вимоги про усунення перешкод в її користуванні були вже похідними від вимог про визнання права власності. Апеляційний суд в ухвалі про закриття провадження від 21 травня 2012 року зазначив, що на той час позивач не була позбавлена права оформити право власності на спадкове майно в позасудовий спосіб, а тому решта позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном витікають з попередньої вимоги і з цих підстав судовому розгляду не підлягають.

Не можуть бути підставою для скасування рішення і твердження апелянта, що заповіт спадкодавця ОСОБА_6 є нікчемним в силу закону, не потребує доведеності його нікчемність в суді, оскільки, на думку апелянта, на час його складання ОСОБА_6 був недієздатним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_11, як опікуна ОСОБА_6, було визнано недійсними договора купівлі-продажу квартири № 2 в будинку по вул. Довженка, 5/1 в м. Хмельницькому, укладені 6 вересня 2006 року між ОСОБА_6Є і ОСОБА_8 з тих підстав, що на час укладення даного правочину ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Однак рішенням суду достеменно не встановлено чи міг ОСОБА_6 розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 19 березня 1997 року.

Крім того, 24 листопада 2010 року державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори видав ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру. На даний час вказане свідоцтво у встановленому законом порядку недійсним, протиправним чи незаконним визнано не було.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Будь-яких рішень суду щодо визнання недійсним вищевказаного свідоцтва немає, на даний час свідоцтво про право на спадщину за заповітом є чинним.

Крім того, саме на вказану обставину послався адміністративний суд в постанові Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року та ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року за позовом ОСОБА_2 про визнання незаконною реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5

Ці ж обставини спростовують і твердження апелянта про неправомірність дій нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5, дублікату вказаного свідоцтва, порушення нотаріусом принципу територіальності при відкритті спадкової справи.

Вищевказані дії нотаріуса в судовому чи іншому порядку на час розгляду справи оскаржені не були, не є предметом позову по цій справі, правомірність реєстрації державним реєстратором нотаріусом права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 підтверджена постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року та ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про застосування при вирішення даної цивільної справи строків позовної давності.

Так, згідно зі ст. ст. 257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації, відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року, ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, право власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 було зареєстровано 12 грудня 2014 року та саме з цього часу в розумінні вимог ст. 334 Цивільного кодексу України в неї виникло право власності на квартиру та відповідно право вимагати усунення перешкод в її користуванні. В звязку з цим відсутні підстави для застосування при вирішенні даної цивільної справи строків позовної давності.

Не слід приймати до уваги і доводи апелянта щодо неналежності позивача, оскільки в позовній заяві імя позивача «Наталія», а у всіх документах, паспорті «Наталя».

До позовної заяви було долучено копію паспорту позивача, в якому українською мовою вказано імя «Наталя», а російською мовою «Наталия», до позовної заяви долучено всі документи на імя «Наталя».

Саме позивач є власником спірної квартири, інтереси позивача в суді першої інстанції представляв її представник, в одному з судових засідань апеляційного суду особа позивача встановлювалась, а тому зазначення в позовній заяві імені позивача «Наталія» не свідчить про неналежність позивача.

Що стосується тверджень апелянта, що суд в рішенні не вказав, хто має йому відшкодовувати кошти, витрачені на ремонт квартири та комунальні платежі, то таке питання не було предметом розгляду цієї справи, а відповідач в майбутньому не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_5 з відповідним позовом.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9 грудня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко