Справа № 344/2815/16-ц
Провадження № 2/344/2938/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в березні 2016р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 159 802.85 грн. за договором позики, 3% річних 10400.28грн., відсотки 62817.68грн..

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що 20.07.2013 року позивач надала за договором позики грошові кошти відповідачу суму 5900 доларів США, терміном повернення всієї суми до кінця 2013 року, проте кошти відповідачем не повернуто.

Відповідач в судових засіданнях частково визнала позовні вимоги, а саме в частині заборгованості по тілу позики, в решті (% та 3% річних) просила відмовити

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.07.2013 року позивач надав за договором позики грошових коштів відповідачу суму 5900 доларів США, терміном повернення всієї суми до кінця 2013 року (а.с.41).

За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Факт укладання договору від 20.07.2013 року свідчить про отримання цього ж дня позичальником всієї грошової суми.

Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розпискою передбачено надання позики до кінця 2013 року, отже до 31.12.2013 року.

Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмових доказів (оригіналу розписки), суд дійшов висновку, що ці докази є підтвердженням факту укладення сторонами договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч.2 ст.11 ЦК України. Це також визнала і відповідач.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст..1046 ЦК України.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Оскільки, примірник оригіналу договору позики позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю. Відповідач підтвердила такий факт неповернення коштів.

Станом на 09.08.2016 року, на день прийняття рішення суду, курс валют НБУ встановлений 24,810639 грн. за 1 долар США, а тому з врахуванням поверненої 5900 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 146379 грн., які підлягають до стягнення з відповідача. Застосований позивачем еквівалент валюти суд до уваги не бере, а тому з врахуванням вищевказаного сума стягнення нарахованої позивачем суми у гривні є меншою з врахуванням курсу валют.

При цьому, суд враховує вимоги постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» п.14, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Що стосується стягнення нарахованих позивачем 3% річних в сумі 383,97 доларів США за період з 01.01.2014р. по 02.03.2016р., та з то дані вимоги є такими що підлягають задоволенню.

Так, згідно частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Щодо стягнення відсотків за договором позики, то за вимогами ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договором не встановлено такий розмір, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. А тому вимоги в цій частині позову 2319.26 доларів США, в грошовому еквіваленті до гривні, є також обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 625, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,60,88, 209, 212- 215ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м.Івано-Франківськ, вул.. Софії Галечко, 5/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки м.Івано-Франківськ, вул.. Снігуровича, 10, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в загальному розмірі 8603,23 доларів США (вісім тисяч шістсот три доларів США 23 центи), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.08.2016 року складає 213446,13 грн. (двісті тринадцять тисяч чотириста сорок шість гривень 13 копійок), з яких: заборгованість за позикою 5900 (пять тисяч девятсот) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.08.2016 року складає 146379 (сто сорок шість тисяч триста сімдесят девять) гривень, проценти за користування коштами за період з 01.01.2014 року по 03.03.2016 року в розмірі 2319,26 доларів США (дві тисячі триста девятнадцять доларів 26 центів США), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.08.2016 року складає 57540 грн 84 коп (пятдесят сім тисяч пятсот сорок гривень 84 копійки), та три проценти річних за період з 01.01.2014 року по 02.03.2016 року в сумі 383,97 доларів США (триста вісімдесят три долари 97 центів), що в гривневому еквіваленті станом на 09.08.2016 року складає 9526,29 (девять тисяч пятсот двадцять шість гривень 29 копійок) гривень.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м.Івано-Франківськ, вул.. Софії Галечко, 5/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2134,46 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.