Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Справа № 711/68/16-ц

Провадження 2/711/1120/16

19 квітня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про відвід судді по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дриллекс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Перед початком розгляду справи позивачем надано заяву про відвід судді з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.20, ч.1 ст.21 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), оскільки 28.01.2016р. судом у складі судді Дунаєва С.О. було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивачу через невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху, яка 16.03.2016р. скасована Апеляційним судом Черкаської області.

В судове засідання сторони не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача в заяві про відвід заявив також клопотання, в якому просив розглянути питання про відвід суду у його відсутність.

Вирішуючи заяву про відвід суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦПК суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

З системного аналізу зазначеної норми в контексті положень ст.208 ЦПК вбачається, що перешкодою для участі судді у новому розгляді справи є скасування не будь-якого судового рішення (рішення, ухвали, постанови), а лише таких видів судових рішень як рішення (ч.3 ст.208 ЦПК) або ухвали про закриття провадження в справі (ст.205 ЦПК). Враховуючи, що постановляючи ухвалу від 28.01.2016р. суддею не розглядалися позовні вимоги та обставини справи, то передання справи на новий розгляд тому ж судді не є порушенням ч.1 ст.21 ЦПК. Зазначений висновок узгоджується зі змістом п.2.3.43 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого ОСОБА_2 суддів України від 26.11.2010р. №30, відповідно до якого судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Пунктом 4 частини 1 статті 20 ЦПК передбачено, що суддя не може брати участь у розгляді цивільної справи, якщо є інші обставини, які можуть викликати сумнів у його обєктивності та неупередженості. Національне законодавство не містить визначення понять «обєктивності та неупередженості». Проте, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п.66, 67).

У контексті об'єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, рішення у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31)

В заяві про відвід заявник зазначає про наявність обєктивного критерію, тобто постановлення суддею ухвали, яка була скасована судом апеляційної інстанції. Разом з тим, суд зауважує, що незгода сторони з процесуальними діями судді під час судового провадження по справі не є підставою для відводу судді, як і наявність скасованого судового рішення не може бути підставою для відводу судді. Повноваження щодо оцінки виконання судом першої інстанції вимог процесуального закону належить судам вищих інстанцій і може бути предметом оскарження або дисциплінарного провадження щодо судді.

Відповідно до ч.2 ст.24 ЦПК заява про відвід (самовідвід) вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.20, 21, 24 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про відвід судді відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий: ОСОБА_3