РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Кротінова В.О., при секретарі Яцканич А.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 16.11.2015 р. вона працювала у газовому господарстві Селидівської дільниці від Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на посаді контролера. При виконанні службових обов»язків жодних зауважень до неї не було. Після офіційного знаходження на лікарняному у зв»язку з хворобою, 08.02.2016 року вийшла на робоче місце і відразу була запрошена до кабінету начальника, який нічого не пояснюючи наказав під диктовку писати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Вона відмовилась, але начальник почав на неї кричати та висловлювати в її сторону погрози. Тому вона злякалась, та під психологічним тиском роботодавця вимушена була написати заяву на звільнення за власним бажанням, але наміру припиняти трудові відносини за власним бажанням, не мала. Цього ж дня 08.02.2016 р. нею була написана друга заява про відкликання першої заяви про звільнення та намір продовження виконання своїх обов»язків на посаді контролера, яка не була прийнята роботодавцем до уваги. Більш до роботи її не допускали. Наказ про звільнення їй не надавали. Про нього вона дізналася лише 18.02.2016 р., коли їй було видано трудову книжку, в якій було зазначено наказ № 29-к від 08.03.2016 р. про звільнення її за власним бажанням. Просить суд, поновити її на роботі на Селидівській дільниці від Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на посаді контролера; стягнути з Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.02.2016 р. до дати винесення рішення у судовому порядку; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Позивачка свій позов у судовому засіданні підтримала та пояснила також, що до начальника Селидівського відділення «Донецькоблгаз», потім до начальника Красноармійського управління «Донецькоблгаз» вона ходила та їздила удвох з хрещеним батьком ОСОБА_4, він бачив її стан і знає з якою заявою вона їздила в ці установи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що ОСОБА_1 дійсно була прийнята на роботу контролером газового господарства 3 розряду на дільницю м.Селидове Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації з 16.11.2015 р. 08.02.2016 р. позивачка надала письмову заяву на ім»я начальника Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ОСОБА_5 про звільнення її за власним бажанням з 08.02.2016 р., яку написала особисто без будь-якого впливу сторонніх осіб, у тому числі і керівника дільниці м.Селидове ОСОБА_6, який не є роботодавцем, оскільки такими повноваженнями не наділений, права приймати та звільняти з роботи працівників дільниці м.Селидове, не має. Цього ж дня, ОСОБА_1 звернулась з заявою про припинення трудового договору за власним бажанням до керівника Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ОСОБА_5, який приймав її на роботу. В цей же день заяву керівником було задоволено і виданий наказ КУГГ від 08.02.2016 р. № 29-К «Про припинення трудового договору» з ОСОБА_1 з 08.02.2016 р. на підставі ст..38 КЗпП України. При ознайомленні 08.02.2016 р. ОСОБА_1 особисто під розписку з наказом управління про її звільнення за власним бажанням та при особистому отриманні трудової книжки в цей же день, не заявляла будь-яких претензій керівнику управління щодо недійсності поданої заяви від 08.02.2016 р. про її звільнення з підприємства за власним бажанням, або про якийсь нібито тиск з боку ОСОБА_6 В Книзі руху трудових книжок вона особисто розписалась за отримання трудової книжки. Вважає, що позивачка спотворила реальні події, виклала в позові завідомо недостовірні факти, не надала жодного доказу своїм висловлюванням. Окрім заяви про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 заяв не надавала, про що свідчить журнал КУГГ реєстрації вхідної кореспонденції. Просила суд, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивачка його хресниця. 08.02.2016 року, він зустрів її на автобусній зупинці в м.Селидове, схвильовану. Від неї дізнався, що її звільнили з роботи. Потім вони удвох пішли до начальника, піднялись на другий поверх,хвилин 10 позивачки не було. Він вийшов покурити. Позивачка йому сказала, що хоче написати заяву про поновлення на роботі, це було приблизно о 9 годині. Вона там щось писала, що писала він не знає. Заяву від неї не прийняли, це йому повідомила позивачка. Потім, 18.02.2016 року він теж разом з позивачкою їздив до Красноармійського керівництва, щоб подати заяву. Чи прийняли заяву, він не знає, на прийом до керівництва вона начебто не попала. Запам»ятав цю дату тому, що приватний підприємець попросив купити йому деякі харчі, він поїхав і так співпало, що він поїхав з позивачкою.

Свідок ОСОБА_7, батько позивачки, суду пояснив, що він 08.02.2016 року зустрів свою доньку на автобусній зупинці м.Селидове, він був разом з кумом ОСОБА_4, донька була заплакана, повідомила, що під тиском керівника вона написала заяву про звільнення з роботи. Він, як колишній керівник, порадив їй написати заяву про відкликання попередньої заяви. Вони пішли усі втрьох до крамниці, купили папір, там позивачка написала заяву, початок писала сама, а текс він їй диктував. Потім вони втрьох пішли до керівника Селидівської ділянки, піднялись на другий поверх ділянки, позивачка пішла до керівника, він чув, що керівник не приймає другу заяву. Вона залишила її у приймальні та вони усі втрьох поїхали до Красноармійського керівництва. Зайшли на перший поверх управління, у приймальні сказали, що прийом буде 17.02.2016 р. В цей день теж вони були в управлінні, там повідомили, що керівник буде 18.02.2016 року, але і в цей день його не було, він знаходився у відрядженні. Одна жінка запитала у доньки, коли та забере трудову книжку, та відповіла, що хоч зараз, та забрала трудову книжку.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивачка це її знайома. 08.02.2016 року вона зустріла її з двома чоловіками у крамниці, один з яких був її батько. З їх бесіди вона зрозуміла, що позивачку заставили написати заяву про звільнення та позивачка збирається знов йти на роботу.

Свідок ОСОБА_6 начальник дільниці м.Селидове Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації пояснював суду, що 08.02.2016 р. позивачка прийшла до відділення та написала заяву про звільнення за власним бажанням, ніхто проти цього не заперечував, він не з»ясовував, чому вона написала таку заяву, у них значна плинність кадрів, оскільки існують значні затримки по виплаті заробітної плати. Більш того, він з позивачкою практично не спілкувався, оскільки направив її до майстра, де вона і писала заяву. Чоловіка, який начебто був з нею, він не бачив. Питання щодо звільнення він не вирішує, оскільки юридична особа це управління м.Красноармійськ. Як йому відомо, в той же день, наказом ОСОБА_1 була звільнена. Як і хто відвозив заяву до Красноармійська він не пам»ятає. Другий раз позивачка на ділянку не приходила, ніхто ніякого тиску на неї не здійснював, претензій до неї не було по роботі.

Свідок ОСОБА_9 майстер по ремонту газового обладнання, суду пояснювала, що 08.02.2016 р., після наради, позивачка підійшла до неї, попросила папір та написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, вона була спокійною, ніяких скарг не виказувала, потім вийшла у коридор, та скоріш за все, віднесла заяву до приймальні. Другий раз в цей день, вона не приходила, претензій до її роботи не було, але люди часто звільняються у зв»язку з невиплатою заробітної плати. Ніякого шуму, скандалів не було.

Свідок ОСОБА_10 інспектор по кадрам відповідача, пояснювала, що заяву про звільнення позивачки їй передали у той же день 08.02.2016 р. Наказ про звільнення був підписаний керівником управління 08.02.2016 р., у той же день їй була видана трудова книжка та виконаний розрахунок з позивачкою. Вона сама розписалась у книзі руху трудових книжок, при ній вона поставила дату 08.02.2016 року. Вдруге позивачка до них не приїзджала, у цьому і не було необхідності. Щодо обставин написання заяви їй нічого невідомо, але позивачка ніяких претензій ні до кого не пред»являла.

Свідок ОСОБА_11 працює диспетчером на Селидівській ділянці Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз». 08.02.2016 року бачила, як позивачка заходила до кабінету керівника, ОСОБА_6, ніякого шуму, скандалу, вона не чула, хоча кабінети напроти один одного. З позивачкою нікого не було, вдруге вона не приходила.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини справи.

Як вбачається з запису в трудовій книжці АХ № 308362 ОСОБА_1 була прийнята в Красноармійське управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» в якості контролера газового господарства дільниці м.Селидове 16.11.2015 р. 08.03.2016 р. звільнена за власним бажанням за ст..38 КЗпП України(а.с.5).В наказі № 29-К про припинення трудового договору від 08.02.2016 року є підпис ОСОБА_1 з відміткою, що з наказом ознайомлена 08.02.2016 р.(а.с.22).

Згідно довідки старшого інспектора по кадрам Красноармійського УГГ, при оформлені запису в трудовій книжці ОСОБА_1 при звільненні, нею було допущено механічну описку при зазначені дати наказу, замість дати «08.02.2016 р.» помилково зазначено «08.03.2016»(а.с.24).

Як вбачається з журналу реєстрації вхідної кореспонденції по Красноармійському УГГ, 08.02.2016 р. ОСОБА_1 не зверталася із заявою(а.с.35-37). Трудову книжку вона отримала 08.02.2016 року, про що розписалась в журналі обліку руху трудових книжок працівників Красноармійського УГГ(38-40).

Табель відмітки про явки та неявки за числами місяця, ОСОБА_1 з 01.02.2016р. по 05.02.2016 р. знаходилась на лікарняному, відпрацьовано нею за лютий 2016 р. 1 день(а.с.42).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач у наказі про звільнення та у трудовій книжці Позивача вказав причину звільнення - за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України 08 лютого 2016 року.

Таким чином, ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі її особистої заяви.

Перевіряючи доводи позивача про те, що її вимушено було звільнено за власним бажанням, суд виходить із роз»яснень, які містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого, по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Суд не може прийняти до уваги показання свідків зі сторони позивачки, оскільки вони повністю спростовуються показаннями свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Окрім того їх показання мають суттєві протиріччя. Так, свідок ОСОБА_7 пояснював, що ходили та їздили до керівництва відповідача утрьох, тобто він, позивачка та кум ОСОБА_4, заяву про відкликання заяви про звільнення позивачка писала під його диктовку у крамниці, а позивачка та свідок ОСОБА_4 вказували, що їздили та ходили на ділянку та управління в м.Красноармійськ удвох, ні в яку крамницю за папіром не ходили, заяву вищевказану позивачка писала на ділянці з газопостачання. Позивачка пояснювала, що повідомили свідку ОСОБА_4, що сталося, на зупинці в м.Селидове, свідок ОСОБА_8 стверджувала, що ця бесіда була у крамниці. До того ж, свідки ОСОБА_7 є батьком позивачки, а ОСОБА_4 її хрещений батько, тобто вони зацікавлені у позитивному вирішення справи щодо ОСОБА_1

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачка не надала суду жодного безспірного, переконливого доказу на підтвердження того, що відповідач примусив написати її заяву про звільнення за власним бажанням та вважає, що порушень з боку відповідача прав та законних інтересів позивача не було, звільнення ОСОБА_1 здійснено на законних підставах, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі 15,16 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» та керуючись ст..ст.3,11, 57,60,61,212-215,218,223 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі на Селидівській дільниці від Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на посаді контролера, стягнення з Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.02.2016 р. до дати винесення рішення у судовому порядку, негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя