Справа № 184/1233/16-ц
Номер провадження 2/184/463/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Гаєвого О.В., за участю секретаря Поліщук О.А., представника позивача ПАТ ВКФ «Херсонвинпром» - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Виробничо-комерційна фірма «Херсонвинпром» до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів),-

В С Т А Н О В И В:

07.07.2016 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом звернулось ОСОБА_4 ВКФ "Херсонвинпром", в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь суму безпідставно набутого майна у розмірі 965 933 грн. 73 коп. та стягнути всі судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що відповідач в період з липня 2009 року по вересень 2013 року без достатніх правових підстав отримав грошові кошти підприємства у розмірі 965933,73 грн., та не повернув їх, вказані обставини були встановлені рішенням Орджонікідзевського міського суду від 20.05.2016 року, яке набрало законної сили. Враховуючи вказані обставини, позивач був змушений звернутися за захистом свого порушеного права на підставі ст.1212 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві, в задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про застосування до частини позовних вимог строку позовної давності просила відмовити з посиланням на те, що про існування свого порушеного права позивач ОСОБА_4 ВКФ «Херсонвинпром» дізналось тільки у жовтні 2015 року, після того як відбулась зміна керівництва на підприємстві та було проведено перевірку його фінансового стану.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та клопотала про застосування строків позовної давності, просила в позові відмовити в повному обсязі з посилання на те, що ст.257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, позивач звернувся до суду 07.07.2016 року, таким чином позивач повинен був обґрунтувати та довести факт отримання відповідачем коштів за період три роки до моменту звернення до суду. Однак в період з 07.07.2013 року до моменту звернення позивача до суду, відповідно до копій виписок по рахунках позивача, що містяться в матеріалах справи, грошові кошти були видані не відповідачу, а зовсім іншій особі, а саме ОСОБА_5, про що свідчить відповідний підпис, ініціали та прізвище особи, на яку видано касовий чек. Таким чином, факт безпідставного отримання саме відповідачем грошових коштів ПАТ ВКФ "Херсонвинпром" в межах строку позовної давності, в період з 07.07.2013 року до моменту звернення до суду 07.07.2016 року, не підтверджується жодними належними доказами, а отже в задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідив матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 ст. 15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по справі №184/370/16-ц від 20.05.2016 року між тими самими сторонами про стягнення боргу за договорами позики на загальну суму 965 933 грн. 73 коп., вирішено справу та в позові відмовлено, у звязку із тим, що справжня природа досліджених судом видаткових касових ордерів, в яких зазначено, що грошові кошти були видані на підставі договорів позики, не є договорами позики в розумінні ст.1046 ЦК України, оскільки в зазначених документах про отримання грошових коштів відповідачем не містяться зобовязання про його повернення. Вказане рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили.

Згідно вимог ч.3 ст.61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приватне акціонерне товариство Виробничо-комерційна фірма «Херсонвинпром», за вих. № 04 від 06.01.2016 р. звернулось з вимогою до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів у розмірі 965 933,73 грн. Дану вимогу ОСОБА_2 отримав 12.01.2016 року, але на момент розгляду справи по суту кошти у розмірі 965 933,73 грн. позивачу не повернуті.

У відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Окрім того ч. 1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна

Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи, що кошти, отриманні відповідачем на підставі видаткових касових ордерів, отриманні без достатньої правової підстави, суд вважає, що вони є безпідставно набутим майном, таким чином відповідач зобовязаний був повернути позивачу отриманні кошти, а позивач має право стягнути їх, але в межах загального строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з нормами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного, враховуючи, дату звернення позивача до суду за захистом своїх прав 07.07.2016 року суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми безпідставно набутого майна за період з 07.07.2009 року по 06.07.2013 року включно задоволенню не підлягають у звязку із спливом строків позовної давності.

В іншій частині позовних вимог, за період з 07.07.2013 року по 09.09.2013 року, також необхідно відмовити, оскільки відповідно до розрахунковокасових ордерів, грошові кошти були видані не відповідачу ОСОБА_2, а зовсім іншій особі, а саме ОСОБА_5, про що свідчить відповідний підпис, ініціали та прізвище особи, на яку видано касові чеки (а.с.165-170).

Так, згідно виписок по рахункам Приватного акціонерного товариства Виробничо-комерційна фірма "Херсонвинпром", вбачається, що саме ОСОБА_5 згідно видаткового ордера №ЛЗ2215901 від 15.07.2013 року отримала 29 000,00 грн.; видаткового ордера № Л32215904 від 06.08.13 року отримала 10 000,00 грн., видаткового ордера № Л32215906 від 02.09.13 року отримала 28 683,00 грн.; видаткового ордера № Л32215907 від 09.09.13 року отримала 20 000,00 грн., а всього на загальну суму 87 683 грн.

Посилання в судовому засіданні представника позивача на те, що ОСОБА_5 була довіреною особою відповідача ОСОБА_2 і отримувала кошти саме для нього не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як представником позивача не надано жодних належних доказів, які підтверджували цю обставину. Крім того, представником позивача не заявлялось клопотання про допит ОСОБА_5

На підставі викладеного вважаю, що в задоволенні позовних вимог про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Виробничо-комерційна фірма «Херсонвинпром» до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6