У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2016 Справа №607/3071/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби з вимогою скасувати постанову від 25.12.2015р. №43514184 про повернення виконавчого документа.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.12.2015р. в межах виконавчого провадження № 43514184. Повернення виконавчого документу стягувачу виконавець обґрунтовує тим, що боржник фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Вважає, що повернення виконавчого документа стягувачеві є передчасним, виконавцем не вичерпані можливості щодо встановлення наявності іншого майна та коштів боржника, на яке може бути звернене стягнення в рахунок погашення заборгованості, окрім транспортного засобу, оголошеного в розшук.

За вказаних обставин, просить визнати вказану постанову державного виконавця неправомірною та визнати неправомірною бездіяльність Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ в процесі примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 квітня 2014 р. по справі №607/3071/14-ц щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 431133,36 грн. пені за несплату аліментів

Представник скаржника ОСОБА_4 подану скаргу ОСОБА_1 підтримує та враховуючи надані уточнення вимог, просить лише скасувати постанову про повернення виконавчого документа та зазначає, що встановлений ЦПК України термін для оскарження дії державної виконавчої служби скаржником не пропущений, оскільки оскаржувана постанова була направлена на адресу стягувача лише 09.06.2016р., про що свідчить штамп на поштовому конверті.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС відносно поданої скарги пояснив, що державним виконавцем були здійсненні всі можливі дії, спрямовані на належне виконання судового рішення. Проте, майна боржника, на яке можна б було звернути стягнення не виявлено, що є підставою для повернення виконавчого документа, і не позбавляє стягувача повторно звернути із виконавчим листом для його примусового виконання.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає до задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 квітня 2014 року по справі №607/3071/14-ц, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 431133,36 грн. пені за несплату аліментів.

На підставі даного рішення суду 26.05.2014 р. Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист, який було направлено для примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

На виконання вищевказаного судового рішення, постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ 04.06.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №43514184.

03.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, то належить боржнику у межах звернення стягнення; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику; арешт накласти з моменту надходження постанови.

19.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук транспортний засіб, який зареєстрований за боржником, а саме: ВАЗ 2109, 1992 року випуску, червоного кольору, ДНЗ ВО6051АІ.

25.12.2015 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до якої виконавчий лист №607/3071/14-ц виданий 26.05.2014 р. Тернопільським міськрайонним судом повернуто стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення виконавчого документу стягувачеві, якщо боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в Інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення ні кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно першу чергу звернути стягнення.

Також, згідно зазначеної статті, черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

При цьому, частиною 8 ст. 52 цього Закону також визначено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає, що державним виконавцем не в повній мірі виконано дії передбачені Законом України "Про виконавче провадження", та допущено бездіяльність щодо примусового виконання рішення суду.

Зокрема, у власності боржника ОСОБА_3 перебуває 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яку накладений арешт, про що свідчить надана представником Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.11.2015р. Однак, державним виконавцем не вчинялось жодних заходів щодо звернення стягнення на зазначене майно, які полягають в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, як це передбачено ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем не вчинялися дії щодо опису зазначеного майна, щодо його оцінки та реалізації. Фактично, державний виконавець обмежився лише формальним винесенням постанови про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім цього, виконавцем не здійснювались виходи за місцем проживання боржника з метою виявлення та вилучення майна, на яке може бути звернене стягнення, не проводилась регулярна перевірка майнового стану боржника. Державним виконавцем не встановлено місце проживання боржника, не вчинено виконавчий дії по оголошенню боржника в розшук, обмеження боржника у виїзді за межі території України, що спряло б повному виконанню судового рішення.

Згідно статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що винесення 25.12.2015р. державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є передчасним, оскільки виконавцем не вичерпані можливості щодо встановлення наявності іншого майна та коштів боржника, на яке може бути звернене стягнення в рахунок погашення заборгованості, окрім транспортного засобу, оголошеного в розшук, а також не вчинено інших виконавчих дій, вказаних у мотивувальній частині ухвали, які б спряли виконанню судового рішення.

При цьому суд зазначає, що строк ОСОБА_1 на звернення до суду із скаргою не пропустила, оскільки постанову про повернення виконавчого документа їй було направлено лише 09.06.2016р. та вчинено дії по її оскарженню.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

1.Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції задовольнити.

2.Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.12.2015 року, винесену у виконавчому провадженні №43514184.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дзюбановський Ю.І.