Провадження № 2/761/2052/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення режиму спілкування з дитиною та участі у вихованні, -

встановив:

У жовтні 2015 року надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення режиму спілкування з дитиною та участі у вихованні .

Позивач зазначив, між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 липня 2006 року, було зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3.

Сімейне життя між ними не склалося, вони фактично перестали підтримувати сімейні стосунки з лютого 2012 року, відповідач забрала свої речі та виїхала пооживати окремо.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2014 року шлюб між ними розірвано.

Починаючи з 2014 року можливості його спілкуванням з сином змінились, а влітку 2014 року він фактично втратив зв'язок з ним, не маючи інформації про місце перебування сина та Відповідача. Згодом з'ясувалось, що син разом з Відповідачем перебуває в Узбекистані.

З метою з'ясування правдивості такої інформації, позивач звернувся з запитом до державної прикордонної служби України, 10.10.2014 року він отримав відповідь, що ОСОБА_3 22.07.2014 року перетнув державний кордон (виїхав з України). При цьому він такої згоди на виїзд свого сина за межі України не надавав, оскільки йому не було відомо, що такий виїзд планується і в якому напрямі, йому невідоме і ставлення сина до зміни місця проживання.

Консульським підрозділом України в Узбекистані йому надано інформацію, що син дійсно перебуває в Узбекистані та навчається в школі.

Після налагодження зв'язку з відповідачем, спілкування з сином обмежується короткими розмовами по телефону, тривалість яких фактично обмежується відповідачем. Можливість для нього поговорити з сином по телефону також виникає лише у випадку відповідного погодження з відповідачем.

За наявною у нього інформацією, його син ОСОБА_3 станом на день подання даної заяви продовжує перебувати за межами України, а саме - в Узбекистані. Таким чином, він, не може виконувати батьківські обов'язки, приймати участь у вихованні сина, маючи велике бажання спілкуватися з ним як батько.

Оскільки він не має можливості бачити сина, приймати участь у його вихованні, спілкуватись, знаходячись у залежності від відповідача вважає його права передбачені чинним і законодавством порушеними, а тому змушений звернутися до суду з вказаною заявою, в якій просить: усунути йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3, які допускаються з боку ОСОБА_2; встановити спосіб його участі у спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3, у випадку постійного проживання ОСОБА_3 в Україні, шляхом побачення без присутності матері, встановивши режим побачення та спілкування. У випадку постійного проживання ОСОБА_3 за межами України - зобов'язати ОСОБА_2 забезпечувати здійснення ОСОБА_3 подорожі з Узбекистану, або іншої країни проживання ОСОБА_3 до України, для зустрічей з ним шляхом фінансування подорожей ОСОБА_3. У випадку постійного проживання ОСОБА_3 за межами України - зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати йому фактичні витрати, необхідні для супроводження ОСОБА_3 з Узбекистану, або іншої країни проживання ОСОБА_3 до України, для зустрічей з ним; стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати.

В судове засідання позивач, відповідач та третя особа не з'явилися. Про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

В судовому засіданні перед розглядом справи по суті суд вирішив питання про залишення позовної заяви без руху у відповідності до вимог п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України виявлені під час судового засідання пов'язаних зі змістом позовних вимог позивача.

Згідно з вимогам п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Предметом спору є встановлення режиму спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

Перед розглядом справи по суті Судом встановлено, що в вищезазначеній позовній заяві позивачем при її подані до суду не викладені у повному обсязі обставини справи із зазначенням чітких доказів щодо предмету спору.

Позивачем не викладені всі обставини щодо інформації чи виїхала відповідач на постійне проживання до Узбекистану, не зрозуміло чи звертався Позивач до Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, а також інших відомств управління юстиції для вирішення питання розшуку дитини. Якщо Позивач не звертався, то чому він не звернувся до Служби у справах дітей за місцем реєстрації дитини в Україні, яка має розглядати цей спір до звернення з позовом і прийняти рішення ст. 158 СК України з оформленням всіх відповідних документів щодо умов проживання, тощо. Вимоги зазначені в позовній заяві, у яких вказано про різні види вимог в залежності від того, де проживатиме відповідачка. Тобто позов ґрунтується на припущеннях обставин, які можуть статися, а не дійсних обставин, зокрема місцезнаходження дитини.

У відповідності до вимог п.9 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (п.1, 2 ст.157 СК України).

Відповідно до статті 158 СК України вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї:

1. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Оскільки позивач, всупереч зазначеним положенням п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не надав відповідних обґрунтувань з посиланням на докази, позовна заява має бути залишена без руху з наданням заявникові строку для уточнення цього питання та усунення недоліків заяви.

За таких обставин, суд вважає за необхідне надати позивачу час для усунення зазначених недоліків.

Та роз'яснити положення ч. 8 ст. 207 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Надати позивачу ОСОБА_1 час для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання цієї ухвали.

В разі невиконання ухвали суду позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення режиму спілкування з дитиною та участі у вихованні буде залишено без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ф. Малинников.