Справа № 371/113/15-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/2957/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 09.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Мережко М.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що від 06 червня 1997 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. На даний час сторони проживають окремо і відповідач створив іншу сім`ю. Зазначала, що під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано наступне майно: автомобіль НОМЕР_1; автомобіль НОМЕР_2; причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3 та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4, які зареєстровані на ім`я відповідача.

Посилаючись на те, що згоди щодо поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, між сторонам не досягнуто, позивачка з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частині на: автомобіль НОМЕР_1, вартістю 70 561 грн.; автомобіль НОМЕР_5, вартістю 12 000 грн.; причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3 вартістю 8 245 грн. та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 10 666 грн., а всього на загальну суму - 50 736 грн. Також просила стягнути з відповідача на свою користь 50 736 грн. на відшкодування 1/2 частини вартості вказаного майна та сплачені нею 900 грн. за проведення експертної оцінки колісних транспортних засобів.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 44736 грн. у рахунок відшкодування вартості 1/2 частини спільно нажитого майна подружжя. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати в сумі 1590 грн. 96 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що 06.06.1997 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Миронівського районного суду Київської області розірвано (а.с.8, 49).

Під час шлюбу сторони проживали у будинку по вулиці Мічуріна, 3 в селі Юхни Миронівського району Київської області, що підтверджується довідкою виконкому Юхнівської сільської ради (а.с.9).

Вказаний будинок ОСОБА_3 02.03.2012 року подарувала синові ОСОБА_4 (а.с.11-17).

За час шлюбу відповідачем набуто та зареєстровано на своє імя рухоме майно, а саме: автомобіль марки ЗАЗ 10307, державний номерний знак НОМЕР_6; причіп марки ПГМФ 8302, державний номерний знак НОМЕР_3; моторолер марки КАNUNІ Nostalgia державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 25).

Як вбачається з довідки №255 від 15.01.2015 року Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, то з неї не встановлено, що право власності на автомобіль марки ВАЗ 2102, державний номерний знак НОМЕР_7 зареєстровано відповідачем під час перебування сторін у шлюбі.

Встановлено, що згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості КТЗ (причіп) марки «ПГМФ 8302» д.н.з. НОМЕР_8 вартість вказаного транспортного засобу становить 8245 грн.(а.с.77-93);

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості КТЗ марки «ЗАЗ 10307» д.н.з. НОМЕР_9 вартість вказаного транспортного засобу становить 70561 грн.(а.с.94-110);

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості КТЗ марки «КАNUІ Nostalgia» д.н.з. НОМЕР_4 вартість названого транспортного засобу становить 10666 грн.(а.с.111-127);

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було розяснено його право на звернення до суду з клопотанням про проведення експертизи вартості спірного майна і розяснено наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, однак він відмовивсяклопотати перед судом про призначення такої експертизи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, а також положеннями ЦК України стосовно права спільної сумісної власності та права на поділу майна подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст.61 СК України обєктом прав спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за виключенням з цивільного обороту.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст..68 СК України розірвання шлюбу не припиняє прав спільної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Таким чином, оскільки судом було встановлено (на підставі довідки №255 від 15.01.2015 року Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області), що транспортні засоби причіп марки «ПГМФ 8302» д.н.з. НОМЕР_8 вартістю 8245,00 грн., автомобіль НОМЕР_10 вартістю 70561,00 грн., моторолер марки «КАNUNІ Nostalgia» д.н.з. НОМЕР_4 вартістю 10666,00 грн. були набуті сторонами під час перебування у шлюбі, то вони, як вірно вважав суд першої інстанції, є обєктами спільної сумісної власності і згідно зазначених положень ст.ст.60-68, 70 СК України належать сторонам у рівних частинах.

За таких умов суд приходить до вірного висновку, що в частині вимог про визнання права власності на вказані транспортні засобами за сторонами слід відмовити, оскільки позивачем у цій частині позовних вимог обрано неправильний спосіб захисту свого права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 погодилась на присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно транспортні засоби.

Відповідно до розяснень, наданих в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Приймаючи до уваги, що спірне майно відповідно до ст.ст.60, 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки сторін у праві спільної сумісної власності подружжя на це майно відповідно до ст.70 СК України є рівними, позивачка згодна на присудження їй грошової компенсації замість частки у спільному майні подружжя (ст.71 СК України) з врахуванням роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 вартості спільно набутого майна у сумі 44 736 грн.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 44736 грн. у відшкодування ? частини вартості спільного нажитого майна подружжя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді