УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

ЛеванчукаА.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Південна залізниця», відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» державного підприємств «Південна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Південна залізниця», відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» державного підприємств «Південна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, посилаючись на те, що у квітні 2013 року на підставі рішення суду він був поновлений на роботі і за час вимушеного прогулу стягнуті гроші.

Указане рішення було оскаржено та скасовано, однак 15 вересня 2014 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року було залишено без змін та набрало законної сили.

Наказом відповідача від 03 листопада 2014 року його було поновлено на роботі та виплачено стягнуті за рішенням суду гроші.

Із 07 липня 2013 року по 03 листопада 2014 року він знаходився у вимушеному прогулі з вини адміністрації відповідача, чим самим було порушено законодавство про оплату праці.

Позивач також посилається на те, що більше одного року не з його вини вищестоящими судами розглядалися його скарги, в результаті чого рішення апеляційного суду було скасовано і він був поновлений на роботі.

ОСОБА_3 просив стягнути з ДП «Південна залізниця» за вимушений прогул із врахуванням 13-ї зарплати та інфляції 75 187 грн.

Також просив стягнути завдану моральну шкоду яку він оцінив у 50 000 грн та 23 000 грн за надання адвокатом правової допомоги протягом 2012-2014 років у судах за попередньою і цією справами та за складання процесуальних документів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_3 75 187 грн оплати за вимушений прогул, 8 тис грн на відшкодування моральної шкоди та 2 807 грн за надання адвокатом правової допомоги у даній справі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а всього 85 994 грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року змінено, зменшено розмір стягнутих коштів з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_3 на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 квітня 2013 року по 04 листопада 2014 року з 75 187 грн до 50 176 грн 21 коп.; моральної шкоди з 8 тис. грн до 2 500 грн; витрати за надання правової допомоги з 2 807 грн до 2 103 грн 90 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі на посаді столяра у ВП «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» та стягнуто на його користь 27 258 грн 03 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, зазначене рішення Ленінського районного суду м. Полтави скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року заява ОСОБА_3 та первинної профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України ВП «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» задоволені частково, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року залишено без змін.

Наказом ВП «Моторвагонне депо Полтава» від 03 листопада 2014 року № 184/0с скасованонаказ від 07 липня 2012 року № 122/ос про звільнення ОСОБА_3 з роботи та поновлено йогона посаді столяра 4-го розряду,виплачено кошти за час вимушеного прогулу згідноз рішеннямЛенінського районного суду м. Полтави від 22 квітня2013 року.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з даним позовом, у якому просив виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2013 року по 04 листопада 2014 року в розмірі 75187 грн, за надання адвокатом Павленком А.І. правової допомоги протягом 2012-2014 років у судах та складання процесуальних документів і запитів в розмірі 23 тис. грн та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15.

Отже, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дійшов обґрунтованого висновку про нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір коштів, стягнутих апеляційним судом на відшкодування моральної шкоди, відповідає обставинам, за яких заподіяно таку шкоду, характеру і ступеню страждань позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79 , ст. ст. 84 , 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу, апеляційний суд з урахування вказаних норм закону та доказів, наданих позивачем, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру стягнутих коштів та обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо неможливості при розгляді даної справи стягнути витрати на правову допомогу, надану в іншій справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова