Справа № 404/7245/16-ц
Номер провадження 2/404/3621/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, яким просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_2. Зазначає, що їй, її сестрі ОСОБА_4 та брату ОСОБА_5 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві спільної часткової власності належить вказаний житловий будинок, в якому, за її згодою та згодою сестри проживали її донька ОСОБА_3 з сім"єю, яка складалася з: чоловіка- ОСОБА_6 та доньок ОСОБА_7, ОСОБА_8. З серпня 2011 року дочка ОСОБА_3 та відповідач припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2011 року про розірвання шлюбу. У подальшому відповідач виїхав з їх будинку та поселився у квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_1. В даний час проживає у будинку по АДРЕСА_3 який належить йому на праві власності. При цьому, реєстрація відповідача у її будинку перешкоджає їй, як власнику житла, реалізувати свої права у повному обсязі, а саме оформити субсидію, здійснювати відповідну оплату за комунальні послуги, відчужити цей будинок.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити , пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , у їх задоволенні просив відмовити. Зазначав, що дійсно з 2011 року не проживає у зазначеному житловому приміщенні, коли припинив шлюбні стосунки із третьою особою, забрав свої особисті речі та переїхав жити до своїх батьків. Вказує на те, що він не є власником будинку по АДРЕСА_4, так як будинок передано в іпотеку банку по кредитному договору , тому у нього не має власного житла, а відтак вважає відсутніми всі підстави для задоволення позову. До того ж , у 2012 році він звертався в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком в якому він зареєстрований, однак в подальшому позов ним був залишений без розгляду та будинок залишений його ж дітям .

В судовому засіданні третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 підтримала заявлений позов, просила його задовольнити, зазначивши при цьому, що дійсно з 2011 року відповідач не проживає у будинку , який є власністю її матері, та рідної тітки, а також дядька, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до їх реєстрації шлюбу. Спадщину та його частку ніхто не приймав. Після припинення шлюбних стосунків відповідач забрав всі свої особисті речі та переїхав проживати до своїх батьків , проте з реєстрації самостійно не знімається, будь-які перешкоди у користуванні житлом йому не чинилися .

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача , третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).

Судом з»ясовано, що будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частці , кожному, позивачці ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.11.1993 року за реєстром №1-2611, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2016 року та архівною довідкою №120905 від 25.11.2016 року ОКП »Кіровоградське ООБТІ» (а.с. 30, 34-36). Як встановлено, частки в натурі в будинку співвласниками не виділялися.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 ( а.с. 50). Спадщина після його смерті на 1/3 частку будинку не приймалася.

Згідно довідки від 29.09.2016 року за №749, виданої головою квартального комітету №25 Кіровського району м. Кіровограда ОСОБА_1 ( а.с. 5) у будинку під АДРЕСА_2 зареєстровані : ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, але не проживає .

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 16.11.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з 10.02.2006 року зареєстрований АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 10.11.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського районного управління юстиції, актовий запис №905 -розірвано (а.с.4).

Згідно акту від 15.09.2016 року відповідач з 30.08.2011 року за адресою АДРЕСА_2 не проживає ( а.с. 6).

Крім того, як пояснював сам відповідач , дійсно з серпня 2011 року забрав свої особисті речі та переїхав жити до своїх батьків .

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Разом з цим, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.08.2012 року , позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа-ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майно, шляхом вселення та встановлення порядку користування , визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.07.2013 року , позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та стягнення коштів за безпідставно набуте майно, залишено без розгляду ( а.с. 42,45).

Як вбачається із вищезазначеного, відповідач відсутній у спірному приміщенні понад один рік, його причини відсутності не є поважними; та між власниками і відповідачем будь -якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування цим житлом на час його відсутності судом не встановлено. Посилання відповідача на те , що він залишив будинок дітям, та що він не може знятися з реєстрації, оскільки у нього у власності не має житла, є взагалі безпідставними.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить усунути перешкоди в користуванні будинком, якими є формально залишена реєстрація проживання в цьому будинку її колишнього зятя, який фактично з 30.08.2011 року в цьому будинку не проживає, в якому останній був зареєстрований , як член сім»ї її доньки , з яким вони постійно проживали до серпня 2011 року та вели спільне господарство.

Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим будинком, оскільки не проживає в ньому більше одного року (з 2011 року) , належних та допустимих доказів ( ст.ст.58,59 ЦПК України) того, що позивачка чинить йому перешкоди у користуванні цим будинком, як і доказів того, що він має право на частину цього будинку, відповідач суду не надав, при цьому, реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачці , як власнику житла, реалізувати свої права у повному обсязі, а саме оформити субсидію, здійснювати відповідну оплату за комунальні послуги, відчужити цей будинок, тому вимоги є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню .

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду(про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

В порядку ст. 88 ЦПК України стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 внесений судовий збір в розмірі- 551, 20 грн.( а.с. 1).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов -задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_2

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 внесений судовий збір в розмірі- 551, 20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда