АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1508/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2196/16Головуючий у 1-й інстанції Сорока К.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Буленка О.О., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника ВДВС Василенко Ю.О.

боржника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року

за поданням головного старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Радченка В.В. про примусове входження до житла боржника,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року старший державний виконавець Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Радченко В.В. звернувся до суду з поданням про примусове входження до квартири за адресою АДРЕСА_1 для опису та арешту майна боржника ОСОБА_3 (а.с.2-3).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року подання державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції - задоволено.

Надано дозвіл на примусове входження державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ до квартири АДРЕСА_2 з метою опису та арешту майна, що належить ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_3., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Октябрському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 41403547 по виконанню виконавчого листа № 1-4/11, виданого 21.08.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області, щодо конфіскації у дохід держави всього належного майна боржника ОСОБА_3 (а.с. 5).

Постановою старшого державного виконавця Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ Радченко В.В. від 14.01.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа. (а.с.6).

Згідно акту державного виконавця від 22 січня 2014 р. при виході за адресою АДРЕСА_3 перевірити майновий стан боржника не вдалося, оскільки двері до помешкання ніхто не відчинив (а.с.7).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник умисно ухиляється від виконання виконавчого документу.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Статтею 30 Конституції України кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до положень ч. 2-5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 10 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинна бути належним чином вмотивована.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд не встановив, а державний виконавець не надав переконливих доказів на підтвердження того, що за адресою АДРЕСА_4 може знаходитися належне ОСОБА_3 на праві власності майно.

Також відсутні докази на підтвердження того, що боржник умисно ухиляється від виконання виконавчого документу, перешкоджає виконанню виконавчих дій та не з'являється на виклики державного виконавця.

Таким чином, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_3 дійсно проживає за вищевказаною адресою, а також свідомо не допускає державного виконавця до квартири, також державним виконавцем не надано доказів про те, чи дійсно знаходиться майно або кошти боржника за вищезазначеною адресою та що він дійсно ухиляється від виконання виконавчого документу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 за вироком суду засуджений до 5 років позбавлення волі, вирок набрав законної сили 30.05.2013 р., згідно акту вихід за адресою АДРЕСА_1 для опису та арешту майна боржника ОСОБА_3 державний виконавець здійснив 22.01.2014 р., тобто ймовірно у період перебування ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі.

Колегією суддів оглянута довідка, надана ОСОБА_3, про звільнення з місць позбавлення волі на підставі Закону «Про амністію у 2014 році», згідно якої останній звільнився з місць позбавлення волі 11.06.2014 року, тобто при виході старшого державного виконавця 22.01.2014 р. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відбував покарання в місцях позбавлення волі. Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення інших членів сім»ї про наміри старшого державного виконавця прибути за вказаною адресою, в акті від 22.01.2014 р. не вказано час у який старший державний виконавець здійснив вихід за адресою, чи був це робочий час, причини відсутності членів сім»ї у квартирі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року , - скасувати та постановити нову ухвалу з цього питання.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Радченка В.В. про примусове входження до житла боржника - відмовити.

Стягнути з Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 275,60 грн. при подачі апеляційної скарги.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :