справа № 760/3914/16-ц
провадження № 2/760/2961/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
29.02.2016 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 500 грн. щомісячно, з починаючи з 03.08.2015 та до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 15.07.1988 сторони уклали шлюб, який відповідно до заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30.09.2015 було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Крім цього, позивач зазначив, що заочним рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2015 ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2.
Позивач зазначив, що донька проживає разом з ним та він докладає всіх зусиль для забезпечення та задоволення її потреб, відповідач не проявляє належної уваги вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до норм чинного законодавства відповідач зобов'язана утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, а тому він звернулася до суду з цим позовом.
Обгрунтовуючи свої вимоги зауважив, що у серпні 2015 року звертався до відповідача з листом щодо сприяння в утриманні доньки, який вона залишила його без задоволення.
Враховуючи те, що позивач вживав заходи щодо одержання аліментів з ОСОБА_2, однак не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, він просив суд присудити стягнення аліментів з 03.08.2015.
У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
Сторони зареєстрували шлюб 15.07.1988, про що зроблено запис № 3205. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_3, виданого Палацом реєстрації одружень та новонароджених Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів УРСР 15.07.1988 (а.с. 7).
Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва 29.12.1998, про що зроблено запис № 881 (а.с. 8).
Відповідно до заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2015, яке набрало законної сили 29.09.2015, ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2. (а.с. 12-14).
Відповідно до заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30.09.2015, яке набрало законної сили 12.10.2015, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 11).
03.08.2015 позивач направив відповідачу лист про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 15).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).
Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК.
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язані матеріально забезпечувати свою доньку ОСОБА_3
Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про охорону дитинства» Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частина перша статті 181 СК передбачає, що «способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними».
Відповідно до частини першої статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 183 СК розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Частина перша статті 184 СК передбачає, що «якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Суд погоджується із доводами позивача, що його доходи недостатні для утримання доньки, а відповідач зобов'язана законом надавати матеріальну допомогу.
Однак, вирішуючи спір по суті, суд має врахувати не лише інтереси позивача, а й права та свободи інших осіб, зокрема відповідача, які можуть бути порушені при задоволенні позовних вимог.
Аналіз вищенаведеного підводить суд до висновку, що сплата аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1 500 грн. щомісячно, поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.
Виходячи з обставин справи, суд вважає за доцільне призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1 000 грн. з урахуванням індексації суми аліментів відповідно до закону, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У судовому засіданні позивач просив суд присудити стягнення аліментів з 03.08.2015, оскільки вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням її від їх сплати.
Відповідно до частини другої статті 191 СК аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
На підтвердження своїх доводів позивач посилався на лист про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, який він направляв відповідачу.
Однак суд не враховує наданий доказ, оскільки він не підтверджує факт ухилення відповідача від сплати аліментів, а лише вказує на направлення їй такої вимоги.
Таким чином вимога про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 03.08.2015 не підлягає задоволенню.
Частина перша статті 191 СК визначає, що «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову».
Таким чином, стягнення аліментів належить присудити з дня пред'явлення позову, тобто з 29.02.2016.
За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 180, 181, 182, 184, 191 СК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь держави 551,20 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко