Справа № 531/18/16-ц
Провадження № 2/531/149/16
15 серпня 2016 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі :
головуючого - судді Жмурко П.Я.
при секретарі Богомаз Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовом Кредитної Спілки «Турбота-Полтава» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву в якій зазначає, що підтримує позов у повному обсязі і просить суд розглядати справу без її участі. (а.с. 34)
Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 25). Причина неявки відповідача суду не відома, жодних заяв від неї не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням заяви представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В матеріалах справи міститься кредитний договір від 03.12.2012 року укладений між сторонами даної справи. Згідно договору КС «Турбота-Полтава» зобовязалася надати грошові кошти у кредит позичальникові (ОСОБА_1О.) в сумі 5000 грн., а позичальник зобовязалася повернути кредит і сплатити відсотки у розмірі 50% річних. Строк дії договору 18 місяців з 03.12.2012 року до 03.06.2014 року.(а.с. 4)
Видатковий касовий ордер від 03.12.2012 року свідчить про виконання умов договору кредитною спілкою, в частині надання кредиту. (а.с. 7)
Повернення суми кредиту та сплата відсотків мали здійснюватись щомісячними платежами, про що свідчить підписана сторонами договору таблиця розрахунку кредиту, де визначено щомісячні суми, які підлягають до сплати в період з 03.01.2013 року до 03.06.2014 року. (а.с. 6, зворотний бік)
При цьому позивач зазначає про неналежне виконання умов договору позичальником, на підтвердження чого суду надано карточку платежів по гривневому кредиту, виходячи з даних якої, станом на 30.12.2015 року існує заборгованість по тілу кредиту (графа «залишок») 5000 грн., а також борг по відсотках (відповідна графа) 7684,95 грн. (а.с. 10)
Кредитна спілка просить стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, а також подвійні відсотки відповідно до п. 5.3 договору і 3% річних та донарахування суми з урахуванням інфляції, в порядку ст. 625 ЦКУ.
Підпунктом 2 пункту 4.2 договору, ОСОБА_1 зобовязалася погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному розділом 1 цього договору. Таким розділом визначено розмір процентів на рік 50%. Крім того пунктом 5.3 договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно пункту 4.2 договору не зупиняє нарахування процентів, крім випадків прийняття окремого рішення кредитором. Підпункт 1 пункту 5.3 договору говорить, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту та процентів, позичальник сплачує проценти в подвійному розмірі від простроченого платежу за кожен день прострочки. (а.с. 4)
Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання і боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості яку просить стягнути позивач та пояснення до такого розрахунку. (а.с. 11-12) З пояснення до розрахунку вбачається, що за увесь період прострочення виконання зобовязань ОСОБА_1, кредитною спілкою нараховано звичайні відсотки (50% річних) та подвійні відсотки одночасно. Враховуючи таку обставину, а також положення ст. 549 ЦКУ в яких дано визначення пені, аналізуючи підпункт 1 пункту 5.3 кредитного договору, суд приходить до висновку, що подвійні відсотки не є платою за користування чужими коштами і мають характер забезпечення виконання зобовязання позичальником пені.
При цьому суд не можу стягнути 3% від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦКУ, оскільки договором передбачено сплату відсотків (50% річних), в тому числі і у разі прострочення виконання і банком нараховано такі відсотки за увесь період прострочення.
Одночасно з цим кредитна спілка має право на стягнення суми інфляційних втрат за увесь період прострочення виконання, проте наданий позивачем розрахунок такої суми є не правильним.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції, він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.
З пояснення до розрахунку вбачається, що позивачем взято залишок по кредиту, який існує станом на 31.12.2015 року (5000 грн.) помножено його на індекс споживчих цін у 2012-2015 роках (позивачем зазначено, що такий становив 178,98) та поділено на 100. Розрахунок є помилковим, оскільки заборгованість відповідача по кредитному договору протягом 2012-2015 років була змінною, а інфляційні втрати мають розраховуватись по кожному року або місяцю (якщо заборгованість мала місце менше ніж протягом року) окремо і відносно боргу що існує на конкретну дату.
В матеріалах справи міститься таблиця розрахунку кредиту та карточка платежів по гривневу кредиту на підставі яких суд не може зробити остаточний перерахунок інфляційних втрат, що підлягають до стягнення. Карточка платежів не є помісячною і не дає можливості встановити розмір заборгованості що існувала за кожен місяць прострочення.
Виходячи з зазначеного вище, в задоволенні вимоги позивача про стягнення 3649 грн. інфляційних втрат слід відмовити, оскільки така сума нарахована за помилковою формулою, а зробити новий розрахунок на підставі наданих доказів суд не має можливості.
Тому в задоволенні позову в частині стягнення боргу згідно з положеннями ст. 625 ЦКУ слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., про що свідчать платіжні доручення на аркушах справи 1 та 21. 87% сплаченого позивачем судового збору становить 1198,86 грн. і така сума має бути стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 526, 529, 549, 627, 629, 641, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 57, 60, 79, 88, 169, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд
Позов Кредитної Спілки «Турбота-Полтава» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.
Суддя Жмурко П.Я.