Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3631/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко Л.І.
Є.У.№ 334/2287/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Електротехнологія» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства «Електротехнологія» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні трудових обов'язків загинув ОСОБА_6, який доводився позивачам чоловіком та батьком. Посилаючись на те, що внаслідок смерті близької людини вони зазнали значних моральних страждань, просили суд на підставі ст.ст.43,46 Конституції України, ст.ст.23,1168,1172 ЦК України ст.153 КЗпП України і ст.13 Закону України «Про охорону праці» стягнути з ПАТ «Електротехнологія», з яким потерпілий перебував у трудових відносинах, на їх користь у рахунок відшкодування моральної шкоди по 150 000 гривень кожному.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Електротехнологія» на користь позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі по 50 000 гривень кожному.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зазначають про те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму морального відшкодування до 50 000 грн., не врахував ступінь їх моральних і фізичних страждань, погіршення стану здоров'я після смерті близької людини. Просять рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши їх позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Електротехнологія» зазначає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди на користь повнолітніх дітей загиблого являється необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведеними. Судом не враховано, що товариство в добровільному порядку сплатило вдові загиблого 12 427 грн. в якості допомоги. На думку відповідача, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не являються членами сім'ї загиблого в розумінні ст. 3 ч.2 СК України, так як тривалий час проживають окремо від батьків і мають свої власні сім'ї, не визнані потерпілими по кримінальній справі, а тому і не мають право на відшкодування моральної шкоди. Крім того судом першої інстанції неправильно визначений розмір компенсації судових витрат на правову допомогу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Електротехнологія» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно із п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 являлася дружиною ОСОБА_6, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - його дітьми (а.с.30-32).

ОСОБА_6, 1956 року народження, являвся інвалідом П групи загального захворювання, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Електротенологія», загальний стаж роботи на підприємстві 43 роки 2 місяці, за професією розмітник панелей - 2 роки 11 місяців (а.с.8-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 отримав завдання від адміністрації на заготівку чурбаків з гілок спиляних дерев на подвір'ї товариства. Під час виконання завдання одна з гілок тополі, довжиною до 5 метрів, яка спиралася на стовбур, впала на ОСОБА_6, вдарила товстим кінцем по голові та звалила на землю. Внаслідок вказаного нещасного випадку того ж дня ОСОБА_6 помер. За висновком Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_6 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до шоку (а.с.7, 13-18).

За висновком комісії з розслідування нещасного випадку, затвердженого Першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області 11 грудня 2015 року (Акт форми Н-1), нещасний випадок з ОСОБА_6 стався під час виконання ним трудових обов'язків. Причини настання нещасного випадку - невиконання посадових обов'язків, незадовільне функціонування системи охорони праці на підприємстві. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: заступник директора з загальних питань ОСОБА_8, який допустив працівника до виконання робіт з розпилювання повалених дерев без розробки інструкції з охорони праці, без проведення навчання, перевірки знань та інструктажу з охорони праці; начальник відділу охорони праці ОСОБА_9, який не здійснював контроль за наявністю в підрозділах інструкції з охорони праці, а саме: інструкції з охорони праці для осіб, які проводять лісопильні роботи; виконавчий директора ПАТ ОСОБА_10, який не забезпечив ефективне функціонування системи управління охорони праці на підприємстві, допустив до роботи з розпилювання повалених дерев працівників без інструктажу, навчання та перевірки знань з охорони праці (а.с. 19-22).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув ОСОБА_6, а тому з роботодавця, відповідального за смерть працівника, на користь його дружина і дітей на підставі ст.1168 ЦК України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі по 50 000 грн. кожному.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства і зібраним у справі доказам.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-24 цс15, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України являються обов'язковими до застосування.

За вказаних обставин доводи відповідача про те, що дорослі діти загиблого не мають права на відшкодування моральної шкоди, являються неспроможними, оскільки суперечать положенню ст.1168 ЦК України.

У зв'язку зі смертю чоловіка і батька позивачам спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що вони втратили близьку людину. Звістка про його загибель призвела до того, що вони постійно перебувають у пригніченому стані, втратили інтерес до життя, думки про передчасну смерть близької людини пригнічують їх. У зв'язку із смертю близької людини вони залишилися на самоті, відчувають незахищеність. Відчуття самотності завдає глибоких моральних страждань. Внаслідок викладеного позивачі зазнали тяжкої моральної травми. Отже, смерть чоловіка і батька вимагає від них додаткових зусиль на організацію свого життя.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 213,214 ЦПК України правильно визначився з характером правовідносин, оскільки дружина і діти померлого мають право на відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням душевних страждань позивача. У зв'язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг сторін щодо їх незгоди з зазначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди.

Виплата підприємством в добровільному порядку вдові потерпілого матеріальної допомоги у розмірі 12 427 грн. не звільняє його від обов'язку з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційних скарг в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнення її на користь дорослих дітей померлого та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції допустився порушень норм процесуального права.

За змістом ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.03.2016 року позивачами укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Стемуховим В.А. і сплачено 1 929,2 грн. за надання правової допомоги, яка полягала у попередній консультації, вивченні та правовому аналізі матеріалів справи, складанні процесуальних документів, представництва інтересів у суді (а.с.35-38).

Визначаючи розмір компенсації судових витрат за надання правової допомоги і стягуючи всю суму витрат на користь ОСОБА_3, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов задоволено частково і що витрати на оплату послуг адвоката були понесені не тільки ОСОБА_3, а і ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.38).

Оскільки судом задоволено 1/3 частку заявлених позовних вимог, сума компенсації, що підлягала стягнення на користь позивачів, повинна становити 1/3 частку від понесених ними витрата на правову допомогу, а саме: 643, 67 грн. (1 929, 2 грн. : 3 = 643, 67 грн.), тобто по 214, 56 грн. на користь кожного позивача.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині компенсації судових витрат: з відповідача на користь кожного із позивачів підлягає стягненню по 214, 56 грн. компенсації судових витрат з надання правової допомоги.

В іншій частині оскаржуваного рішення суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електротехнологія» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року по цій справі в частині компенсації судових витрат змінити. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Електротехнологія» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 214, 56 грн. (двісті чотирнадцять гривень 56 коп.) кожному компенсації судових витрат за надання правової допомоги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: