Справа № 625/489/15-ц
Провадження № 2/625/13/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Яковенка А.О., за участю секретаря судового засідання Рахімова О.Б.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не прибув,

представника третьої особи 1 не прибув,

представника третьої особи 2 не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 РДА Харківської області, треті особи: Шляхівська сільська рада Коломацького району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру України у Харківській області про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просив після уточнення позовних вимог, прийнятих судом, суд визнати право ОСОБА_1, який був членом КСП «Коломацьке» (КСП «Кисівське»), на земельну частку (пай); зобовязати ОСОБА_2 РДА Харківської області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку в натурі з числа нерозподілених (не витребуваних) земель розміром 6.84 умовних кадастрових гектари, визначеним державним актом колгоспу з запасу земель сільськогосподарського призначення, розташованим за межами Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області для подальшого оформлення його права.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування яких зазначив наступне. 17 грудня 1991 року позивач був прийнятий в члени колгоспу імені Кірова та відправлений на навчання в Карлівське СПТУ (протокол № 8 від 17.12.1991 року на засіданні колгоспу). 10 січня 1997 року в звязку з розукрупненням КСП «Коломацьке» і розподілом його на три окремих колективних сільськогосподарських підприємств (протокол загальних зборів № 4 від 10.01.1997 року) було створено КСП «Кисівське». 24 січня 2000 року в звязку з реорганізацією КСП «Кисівське» створено ТОВ «Фікс» (Розпорядження ОСОБА_2 РДА № 22 від 24.01.2000 року). З лютого 1993 року по 08 жовтня 1999 року позивач працював в колгоспі та КСП (архівна довідка № 01-37/213 від 31.12.2013 року). Заяву про вихід з членів колгоспу позивач не подавав і дане питання на загальних зборах колгоспників не вирішувалось. Постановою Господарського суду Харківської області від 06.10.2008 року, ТОВ «Фікс» визнано банкрутом та ліквідовано. Протягом всього цього часу позивач проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Про своє порушене право позивач дізнався лише у 2015 році з відповіді ОСОБА_2 РДА, у звязку з чим ним було порушено термін позовної давності.

В судове засідання, призначене на 26.04.2016 року, позивач не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в уточненій заяві просив слухати справу без його участі (а.с. 123).

Представник відповідача ОСОБА_2 РДА Харківської області, в судові засідання, призначені на 05.04.2016 року та 26.04.2016 року, не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розписками в матеріалах справи (а.с. 134, 151).

Третя особа 1 в судове засідання, призначене на 26.04.2016 року, свого представника не направила, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи (а.с. 150), до суду надала заяву з проханням слухати справу без його участі (а.с. 34).

Третя особа 2 в судове засідання, призначене на 26.04.2016 року, свого представника не направила, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи (а.с. 149), до суду надала письмові заперечення у яких посилалась на відсутність у позивача права на отримання земельної ділянки в натурі з числа нерозподілених (не витребуваних) земель розміром 6.84 умовних кадастрових гектари, проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі (а.с. 161-164).

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що вказана справа є справою про визнання права, як вказано у позові, колишнього члена КСП на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що 10 січня 1997 року у звязку з розукрупненням КСП «Коломацьке» і розподілом його на три окремі КСП, було створено КСП «Кисівське». На загальних зборах КСП «Кисівське» (протокол від 15.01.2000 року № 3), було прийнято рішення про реформування підприємства шляхом ліквідації і створення ТОВ «Фікс». Постановою Господарського суду Харківської області від 06.10.2008 року, ТОВ «Фікс» визнано банкрутом та 30.11.2009 року ліквідовано, що підтверджується архівною довідкою ОСОБА_2 РДА Харківської області від 31.12.2013 року № 01-37/214 (а.с. 11).

Відповідно до листа ОСОБА_2 РДА Харківської області від 31.12.2013 року № 01-37/215, позивачеві був надісланий архівний витяг з Протоколу № 8 засідання правління колгоспу імені Кірова від 17.12.1991 року. На порядку денному стояли, зокрема, питання прийняття у члени колгоспу та направлення в Карлівське СПТУ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» (а.с. 8). Згідно з атестатом № 6609 Карлівського СПТУ, виданого 25.06.1993 року, ОСОБА_1 отримав професію токаря у вказаному навчальному закладі (а.с. 12).

Крім того, листом ОСОБА_2 РДА Харківської області від 31.12.2013 року № 01-37/216, позивачеві був надісланий архівний витяг з Протоколу № 9 засідання правління колгоспу імені Кірова від 06.10.1993 року. На порядку денному стояли, зокрема, питання прийняття у члени колгоспу та направлення на курси шоферів з 13.09.1993 року «ОСОБА_1 ОСОБА_3.» (а.с. 9).

Відповідно до архівної довідки ОСОБА_2 РДА Харківської області від 31.12.2013 року № 01-37/213, у документах архівних фондів колгоспу імені Кірова, КСП «Кисівське», ТОВ «Фікс», в книгах обліку заробітної плати та в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться ОСОБА_1. При цьому, нарахування трудового стажу і заробітку колгоспника включало періоди: з ІІ-VІ.1993 року по 8.Х.1999 року включно (а.с. 10).

26.02.2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 РДА Харківської області з заявою щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). ОСОБА_2 РДА Харківської області від 25.03.2013 року № 01-41/748 заявника повідомлено, що паювання земель колгоспу ім. Кірова не проводилось, прізвище ОСОБА_1 в додатку 1 до Державних актів на право колективної власності КСП «Коломацьке», КСП «Україна» та КСП «Кисівське» відсутнє (а.с. 13).

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 повідомив суду, що з позивачем разом навчався у одній школі. Коли свідок прийшов працювати до КСП, ОСОБА_1 вже навчався у ПТУ від КСП. Сам свідок працював трактористом на вказаному підприємстві з 1992 року по 1994 рік, а також з 1996 року по 2003 рік. Свого часу, обидва навчались на водія від КСП. З 1994 року по 1996 рік свідок проходив службу у ЗС України. Як повідомив свідок, ОСОБА_1 працював у КСП з 991 року по 1998 рік токарем. Разом з ними, на вказаному підприємстві працював також і ОСОБА_5, який був бригадиром.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_4 дійсно працював у КСП «Коломацьке» та КСП «Кисівське» у період з 1992 року по 03.2000 року, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 68), а також отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 6.19 га на території Шляхівської сільської ради Харківської області (а.с. 66).

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 повідомив суду, що у 1997 році працював у КСП «Кісівське» бригадиром, а ОСОБА_1 там працював токарем. ОСОБА_5 на вказаному підприємстві працював до 2000 року та отримав земельний пай; свідок ОСОБА_4 того часу також працював у КСП «Кісівське». Як повідомив свідок, багато осіб не отримали земельних паїв після ліквідації підприємства, (Кийко, Підлісний тощо).

Як встановлено з матеріалів справи судом, свідок ОСОБА_5 дійсно працював у КСП «Коломацьке» та КСП «Кисівське» у період з 07.1994 року по 03.2000 року, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 63-64), а також отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 6.19 га на території Шляхівської сільської ради Харківської області (а.с. 62).

Згідно з ст.ст. 23, 23 ЗК України (в редакції 1990 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Виходячи зі змісту вказаних вимог закону, особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акту.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об'єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань.

Постановою Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» № 563-ХІІ від 18.12.1990 року, землі Української PCP оголошені об'єктом земельної реформи. Преамбулою до постанови визначено, що завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність. Пунктом 5 зазначеної Постанови, передбачена передача земель у приватну та колективну власність.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94 доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції. Згідно з п. 4 даного Указу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до пункту 17 розділу X (Перехідні положення) Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з п.п. 4, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями,утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Судом на реалізацію права позивача у спірних правовідносинах з відповідних органів державної влади було витребувано: інформацію щодо отримання ОСОБА_1 сертифікату на право на земельну частку (пай), щодо розміру земельних часток (паїв), та їх середню вартість КСП «Кисівське»; завірену копію державного акту про право колективної власності на землі КСП «Кисівське»; акт розпаювання земель між членами колгоспу ім. Кірова (КСП «Коломацьке», КСП «Кисівське») з додатком (списком членів КСП) (а.с. 37-38, 101-102).

Відповідно до листа Відділу Держгеокадастра у ОСОБА_2 районі Харківської області від 31.12.2015 року № 629, сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_1 у Книзі реєстрації сертифікатів КСП «Кисівське» не зареєстрований (а.с. 87); згідно з листом ОСОБА_2 РДА Харківської області від 09.02.2016 року № 01-48/364 державний акт про право колективної власності на землі КСП «Кисівське» відсутній (а.с. 97); листом архівного відділу ОСОБА_2 РДА Харківської області від 29.02.2016 року № 01-43/35 вказано, що акт розпаювання земель між членами колгоспу ім. Кірова (КСП «Коломацьке», КСП «Кисівське») з додатком (списком членів КСП) до архіву не передавався (а.с. 112).

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_1 у Книзі реєстрації сертифікатів КСП «Кисівське» не зареєстрований; державний акт про право колективної власності на землі КСП «Кисівське» та акт розпаювання земель між членами колгоспу ім. Кірова (КСП «Коломацьке», КСП «Кисівське») з додатком (списком членів КСП) відсутні.

Витяги з Протоколів №№ 8, 9 містять відомості про прийняття у члени колгоспу та направлення в Карлівське СПТУ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» та прийняття у члени колгоспу та направлення на курси шоферів з 13.09.1993 року «ОСОБА_1 ОСОБА_3.», що не дає змоги унікально ідентифікувати вказаних осіб з ОСОБА_1 (а.с. 8, 9).

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідчать про ті обставини, що позивач ОСОБА_1 працював на відповідному підприємстві у 1993-1999 роках; при цьому його членство у відповідному КСП не встановлено.

Крім цього, в книгах обліку заробітної плати та в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться ОСОБА_1, а нарахування трудового стажу і заробітку колгоспника включало періоди: з ІІ-VІ.1993 року по 8.Х.1999 року включно (а.с. 10). У той же час, на загальних зборах КСП «Кисівське» (протокол від 15.01.2000 року № 3), було прийнято рішення про реформування підприємства шляхом ліквідації і створення ТОВ «Фікс» (а.с. 11).

Таким чином, станом на момент проведення загальних зборів КСП «Кисівське» 15.01.2000 року, ОСОБА_1 з 8.Х.1999 року трудового стажу і заробітку колгоспника на вказаному підприємстві вже не мав.

З інформації, наданої ГУ Держгеокадастру України у Харківській області від 25.04.2016 року за № 826 судом встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Коломацьке» зареєстрований 14.03.1996 року; прізвища ОСОБА_1 у списку громадян членів КСП «Коломацьке» відсутнє; сертифікати на право на земельну частку (пай) членам КСП «Коломацьке» не видавались; результати розукрупнення КСП «Коломацьке» відсутні; прізвище ОСОБА_1 у списку громадян членів КСП «Кисівське» відсутнє; запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) про реєстрацію сертифікату на імя ОСОБА_1 відсутній тощо (а.с. 161-164).

За таких умов, суд приходить до висновку, що факт перебування позивача в членах КСП на момент реформування підприємства шляхом ліквідації і створення ТОВ «Фікс» свого підтвердження не знайшов, а тому вимоги щодо визнання права ОСОБА_1 на земельну частку (пай) як члена КСП «Коломацьке» (КСП «Кисівське»), задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_2 РДА Харківської області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку в натурі з числа нерозподілених (не витребуваних) земель розміром 6.84 умовних кадастрових гектари, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Право «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської,селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Судом встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_1 у Книзі реєстрації сертифікатів КСП «Кисівське» не зареєстрований (а.с. 87); крім того, позивач з заявою про одержання належної йому, на його думку, земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), до відповідної сільської, селищної чи районної державної адміністрації не звертався.

Враховуючи, що позовні вимоги щодо зобовязання ОСОБА_2 РДА Харківської області вчинити певні дії є похідними від вимог щодо визнання права ОСОБА_1 на земельну частку (пай), яке не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні у звязку з передчасністю.

Стосовно вимоги позивача поновити строк позовної давності на звернення до суду, суд зазначає наступне.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями ст. 257 ЦК України, встановлено загальну позовну давність, тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 17 розділу X (Перехідні положення) Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимог на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Конституція України у статті 14 гарантує право власності на землю.

Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до статті 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, проаналізувавши викладені вищі норми, суд приходить до висновку, що позовна давність на вимогу позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) не поширюється.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 РДА Харківської області, треті особи: Шляхівська сільська рада Коломацького району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру України у Харківській області про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії необхідно відмовити в повному обсязі. Стосовно розподілу судових витрат за результатами розгляду справи, суд зазначає, що внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати при ухваленні судом рішення позивачеві не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 256, 257, 261, 321, 324, 391, 392 ЦК України, Законом України Право «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, Постановою ПВС України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 РДА Харківської області, треті особи: Шляхівська сільська рада Коломацького району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру України у Харківській області про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Коломацький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ССуддя: ОСОБА_6