АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/4501/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів - Лапчевської О.Ф., Саліхова В.В.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 січня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна до ОСОБА_1 про стягнення шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Страхова компанія «Країна» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 28 363,49 грн. та судових витрат.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 січня 2016 року у позові відмовлено (ас.59,50).

На рішення суду першої інстанції позивач - ПАТ «Страхова компанія «Країна» подали апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неповне з*ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи ставиться питання про скасування оскаржування нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначають. Що висновки суду не відповідають обставина справи, неправильно застосовано судом норми матеріального права.

Справу розглянуто без участі апелянта та його представника, які належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштові зворотні відправлення від 04 липня 2016 року.

Заяв про розгляд справи без участі апелянта та поважності причин неявки суду не подано.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Позивач зазначав, 22 травня 2014 року о 13:15 год. по пр-кту. Палладіна, 46а в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки «Опель» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого на час ДТП була застрахована.

Між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та власником автомобіля «Опель» 05 серпня 2013 року укладено договір добровільного страхування транспортного засобу. Даною страховою компанію за заявою ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування.

Позивачем за зверненням ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» здійснено виплату даній страховій компанії у розмірі 28 363,49 грн.

За матеріалами справи, 22 травня 2014 року о 13:15 год. в м. Києві по пр. Палладіна, 46а сталася ДТП за участю автомобіля марки «Рено» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Опель» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 (а.с 15).

Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва віл 06 червня 2014 року ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху, до останнього застосовано адміністративне стягнення (а.с. 34).

Внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Опель» державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно платіжного доручення за ремонт автомобіля позивачем сплачено 28363,49 (ас 36).

Відповідно до Полісу № АС/6580186 від 23 серпня 2013 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Рено державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Країна» (а.с.5).

За зазначеним Договором позивач взяв на себе обов'язок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування, а відповідач зобов'язався, дотримуватись умов договору страхування передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодуванню змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції зазначав, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідачка, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Відповідно до правової позиції, Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16 вересня 2-15 року № 6-284 цс15 підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу лише з підстав неповідомлення страхової компанії про страховий випадок не узгоджується з вищезазначеними нормами чинного законодавства, іншого обґрунтування позов не містить. Матеріали справи не містять даних про повідомлення про настання страхового випадку.

Апелянт зазначає, що позивач, як страховик, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після виплати страхового відшкодування має право на подачу регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, встановлених у ст..33.1.2, 33.1 вказаного Закону. Такі доводи скарги на правильність висновку суду першої інстанції не впливають і його правильність не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: