печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Іванові Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Представництва Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода, Інк. В Україні, ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною, захист честі та гідності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Представництва Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода, Інк. в Україні, ОСОБА_4 і просить суд визнати недостовірною інформацію стосовно ОСОБА_1, викладену на сторінках Інтернет-видання «Радіо Свобода» http://www.radiosvoboda.org у відеосюжеті під назвою «Жінка, що ховає та шукає статки», а саме: 6 хв. 42 с. відеосюжету «Колишній чоловік ОСОБА_1 і нинішній батько її дітей є людиною, яка, за низкою журналістських розслідувань, особисто допомагала Курченку виводити гроші за кордон, то призначення її дружини цієї людини на посаду людини, яка буде повертати виведені кошти за кордон, є нонсенсом і явним конфліктом інтересів».

Також позивач просив зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на сайті Інтернет-видання «Радіо Свобода» http://www.radiosvoboda.org: повідомлення, про те, що інформація, поширена 10 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_1, викладена на сайті Інтернет-видання «Радіо Свобода» http://www.radiosvoboda.org у відеосюжеті під назвою «Жінка, що ховає та шукає статки», а саме: на 6 хв. 42 с. відеосюжету «Колишній чоловік ОСОБА_1 і нинішній батько її дітей є людиною, яка, за низкою журналістських розслідувань, особисто допомагала Курченку виводити гроші за кордон, то призначення її дружини цієї людини на посаду людини, яка буде повертати виведені кошти за кордон, є нонсенсом і явним конфліктом інтересів» - є неправдивою і непідтвердженою з одночасним оприлюдненням при цьому тексту, викладеному у резолютивній частині рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів та/або редагувань, та заборонити відповідачам розповсюджувати вказані відомості у подальшому як таких, що не відповідають дійсності, у будь-якій формі та в будь-який спосіб (у засобах масової інформації, книговиданні, друкованій, усній, електронній, аудіо-, відео-, Інтернет-виданнях).

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 10 вересня 2015 року на сайті Інтернет-видання «Радіо Свобода» було розміщено відеосюжет «Жінка, що ховає та шукає статки». Вказаний відео-сюжет поширено в мережі Інтернет та доведено його таким чином до необмеженого кола осіб. На 6 хв. 42 с. відеосюжету, особа, зазначена як, ОСОБА_5 - редактор «Європейської правди», зазначив наступну інформацію: «Колишній чоловік ОСОБА_1 і нинішній батько її дітей є людиною, яка, за низкою журналістських розслідувань, особисто допомагала Курченку виводити гроші за кордон, то призначення її дружини цієї людини на посаду людини, яка буде повертати виведені кошти за кордон, є нонсенсом і явним конфліктом інтересів». Позивач вважає вказану інформацію недостовірною, такою, що принижує його честь і гідність та підлягає спростуванню.

Під час судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пославшись на їх необґрунтованість, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Позивач стверджує, що поширена відповідачем на українському сайті Радіо Свобода у статті від 11.09.2015 під назвою «ОСОБА_6 - жінка, яка ховає і шукає статки (розслідування)» є недостовірною. Зокрема, недостовірним, на думку позивача, є таке твердження, озвучене співвідповідачем у справі ОСОБА_5: «Колишній чоловік ОСОБА_6 і нинішній батько її дітей є людиною, яка, за низкою журналістських розслідувань, особисто допомагала Курченкові виводити гроші за кордон».

Однак, в судовому засіданні встановлено, що ця фраза є неповною та неточно передає зміст сказаного журналістом, оскільки повністю вона звучить так: «Якщо колишній чоловік ОСОБА_6 і нинішній батько її дітей є людиною, яка, за низкою журналістських розслідувань, особисто допомагала Курченкові виводити гроші за кордон, то призначення її на посаду людини, яка буде повертати виведенні кошти за кордон, є нонсенсом і явним конфліктом інтересів».

Крім того, думка ОСОБА_4 була виражена у формі складнопідрядного речення із підрядними умовами. У підручнику із сучасної української мови (за редакцією ОСОБА_7.) подається таке визначення складнопідрядного умовного речення: це складне речення, підрядна частина якого вказує на реальну або нереальну (тобто бажану або можливу) умову, за якої відбувається те, про що говориться в головному реченні. Таким чином, твердження ОСОБА_1 не може бути розтлумачене як ствердження факту, оскільки воно виражене у формі умовного речення, а сам автор підтверджує допустовий характер шляхом використання сполучникової конструкції «якщо...то».

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до статті 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений, главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У відповідності до ч. 3 ст. 297 ЦК України, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Поняття «оціночного судження» викладено в статті 30 Закону України «Про інформацію». Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Так, Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних засад демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями (справа «Лінгенс проти Австрії»).

Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються.

Європейський Суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми.

Оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а позивачем не доведені позовні вимоги, то суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 270, 273, 275, 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 60, 88, 208, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Представництва Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода, Інк. В Україні, ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною, захист честі та гідності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова