Справа №295/8388/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому зазначила, що на початку 2012 року познайомилась з відповідачем ОСОБА_3, з яким у неї склалися дружні відносини, а потім із грудня місяця 2012 року разом стали проживати як чоловік і дружина. З метою спільного проживання сторони вирішили спільно придбати будинок та спочатку зняли як квартиранти будинок №19 по вул. Фізкультурній в м. Житомирі, де проживали разом однією сім'єю як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. За словами ОСОБА_2, за час проживання однією сім'єю вона із відповідачем вирішила придбати даний будинок, у зв'язку із чим позивач 16.02.2013 року продала належну їй однокімнатну квартиру та виручені кошти вклала в покупку будинку, що був оформлений на ім'я ОСОБА_3 Позивач звертає увагу на те, що у вищевказаному будинку вона зареєструвалася 28.05.2013 року, де і проживає з відповідачем по теперішній час. Встановлення ж факту проживання однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_3 необхідно для доведення факту внесення плати за згаданий вище будинок в період проживання без реєстрації шлюбу та його подальшого розподілу, так як життя з відповідачем не склалося і позивач вирішила розірвати з ним стосунки. На підставі викладеного в позові просить суд встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по теперішній час.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. ОСОБА_2 додала, що спочатку проживала з відповідачем у літній кухні будинку №19 по вул. Фізкультурній, коли там йшов ремонт, у проведенні якого позивач допомогла. Разом із ОСОБА_3 вони працювали на городі, проводили свята. Жила позивач, з її слів, у вказаному будинку до травня 2015 року, коли у неї із відповідачем виник конфлікт.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав відповідні письмові заперечення. Визнав, що дійсно сторони познайомились на початку 2012 року, так як були сусідами по дачним будинкам, розташованим у с. Станишівка, і відповідач на прохання гр. ОСОБА_2 прописав її у будинку №19 по вул. Фізкультурній в м. Житомирі, так як на той час у будинку проводився ремонт та гр. ОСОБА_3 не планував там проживати, а переїхав до будинку пізніше. Представник відповідача пояснив суду, що жодних відносин, які спонукали б ОСОБА_3 до спільного проживання однією сім'єю з позивачем ніколи не виникало, спільного господарства сторони не вели та спільного сімейного бюджету не мали. До того ж його довіритель ОСОБА_3 був зареєстрований і фактично постійно проживав по січень 2015 року за іншою адресою разом зі своїми батьками. Зазначив, що позивач не надала доказів на підтвердження ведення із відповідачем спільного господарства, існування спільного бюджету та передачі ОСОБА_3 30 тис. доларів США для купівлі будинку. Натомість відповідач планував придбати будинок по вул. Фізкультурній, 19 у м. Житомирі за власні кошти для себе особисто, що й було зроблено останнім. Ремонт у будинку, придбання, техніки, меблів так само здійснювалось за кошти відповідача. Також представником було додано, що проживши кілька місяців у будинку відповідача, позивач не захотіла добровільно виїхати та знятися з реєстрації, проте згодом переїхала до будинку своїх батьків, де і проживає фактично по теперішній час.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що знайомий із позивачем і коли він продавав будинок по вул. Фізкультурній, то сторони вселились туди з дозволу свідка. Також коли свідок разом зі сторонами по справі та рідним братом їхали до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продаж будинку, то на запитання свідка відповідач ОСОБА_3 відповів, що ОСОБА_2 є його дружиною. Окрім цього свідок вказав, що сторонам була продана тільки частина земельної ділянки по вул. Фізкультурній, в той час як інша частина залишилась йому із братом. Кожного року свідок приїжджав влітку на ділянку, де бачив позивача, зокрема це було у 2013 та 2014 роках, яка показувала свідку як робиться ремонт в будинку. Вже у 2015 році свідок ОСОБА_4 позивача у проданому будинку або на його подвірї не бачив.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що знає відповідача із 2007-2008 року та саме він підшукав йому будинок по вул. Фізкультурній, 19 після того як ОСОБА_3 продав свою квартиру. Зазначив, що сторони жили самі у даному будинку із січня 2013 року, там було їх майно. Зі слів ОСОБА_5, сторони точно проживали у будинку до осені 2013 року включно, коли він робив там ремонт.

Свідок ОСОБА_6, яка приходиться сусідкою відповідача, показала суду, що знала попереднього власника будинку по вул. Фізкультурній, 19 і після того як будинок був проданий, до нього заселились чоловік та жінка, які на думку свідка, були подружньою парою. З весни 2013 року вони разом почали робити ремонт у будинку №19. За словами свідка, відповідач постійно проживав у будинку разом із позивачем з моменту заселення, однак із 2015 року вона не бачила позивача. Також свідок вказала, що не була безпосередньо в будинку або на подвірї.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та представників сторін, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2013 року, укладеного із ОСОБА_4, придбав будинок №19, розташований по вул. Фізкультурній у м. Житомирі, та зареєстрував своє право власності на нього (а.с. 10-14, 36-38).

Як вбачається із копії паспорту позивача та довідки КП «ВЖРЕП №14» Житомирської міської ради, гр. ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку із 28.05.2013 року (а.с. 15-16).

Із копії паспорту громадянина України ОСОБА_3 та відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України слідує, що відповідач зареєструвався у вказаному будинку 16.01.2015, а до цього часу був зареєстрований по майдану Короленка в м. Житомирі (а.с. 19, 39).

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України, на яку посилається позивач, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п.20 постанови №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Як розяснено судам у ОСОБА_1 Верховного Суду України "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012, до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, так як стороною позивача не надано, а судом не здобуто належних й допустимих доказів проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю саме як чоловіка та жінки, пов'язаності сторін спільним побутом, наявності взаємних прав та обов'язків. Позивачем не надано достатніх доказів існування усталених відносин із відповідачем, що притаманні подружжю.

Так, суду не надано доказів того, що виручені позивачем від продажу квартири АДРЕСА_1, на підставі договору від 16.02.2013, кошти були вкладені в придбання будинку по вул. Фізкультурній, 19. Надана позивачем виписка по рахунку за договором, укладеним 18.02.2013 із ПАТ «А-Банк», свідчить тільки про внесення коштів на вкладний рахунок та їх зняття позивачем, однак не дозволяє встановити на що та з якою метою були витрачені дані кошти (а.с. 85).

Так само не можна вважати доведеним факт придбання позивачем ОСОБА_2 за власні кошти будматеріалів та техніки для ремонту та облаштування вказаного вище будинку виключно за випискою по рахунку, доданою позивачем (а.с. 100-102).

Більше того, надані на запит суду відомості по залишкам коштів, наявних на банківських рахунках ОСОБА_3, відкритих ним у ПАТ «А-Банк», вказують на наявність коштів у відповідача, необхідних для придбання обєктів нерухомого майна (а.с. 130-134).

Надані свідками в судовому засіданні показання не є достатніми для встановлення судом обставин, що підтверджують факт проживання сторін по справі однією сім`єю як чоловіка та жінки, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно зі ст. 60 ЦПК України.

Таким чином надані суду докази, зокрема копії паспорту громадянина України, довідки й акту КП «ВЖДРЕП №14» (а.с. 15, 16, 148) та показання свідків, беззаперечно свідчать про встановлення судом факту проживання позивача в будинку по вул. Фізкультурній, 19 у м. Житомирі у певний період часу, що не заперечується самим відповідачем, проте суд відмовляє ОСОБА_2 в задоволенні її позовних вимог за недоведеністю факту проживання сторін по справі однією сім`єю як чоловіка та жінки, існування між ними усталених відносин, що притаманні подружжю тощо.

Судом також враховується, що документально не підтверджено факт проживання відповідача ОСОБА_3 у будинку по вул. Фізкультурній, 19 оскільки із наявної в матеріалах справи копії паспорту громадянина України слідує, що відповідач був зареєстрований до 14.01.2015 за іншою адресою (а.с. 19, 39).

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 3, 21, 74 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.В. Кузнєцов