РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про визнання такими, що порушують вимоги закону положення кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.03.2008 року між ним та ПАТ "Укргазбанк" був укладений кредитний договір № 65/ф/3. Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк надав йому як позичальнику кредит в сумі 30 000,00 доларів США, що дорівнює 151 500 грн. за курсом НБУ на момент укладання договору, на строк з 19.03.2008 року по 18.03.2028 року, або в день, визначений п.3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,3% річних. Відповідно до п.1.4. кредитного договору кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника.

Позивач вважає, що перед укладанням вказаного кредитного договору банк не повідомив його в письмовій формі про інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", та не надав інформацію про кредитні умови: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов"язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча, тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. При укладанні кредитного договору банк ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, в даному випадку істотним значенням є сукупна вартість кредиту та повне одностороннє покладання на нього валютного ризику, що зазначено в п.3.2.3. кредитного договору, зокрема банк має право на договірне списання (стягнення) коштів з рахунків позичальника, відкритих в ВАТ АБ "Укргазбанк" в валютах відмінних від валюти кредиту, в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості (валюті кредиту) за кредитом і процентами за його користування, і продаж стягненої валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або міжнародних валютних ринках за поточним (комерційним) курсом на день продажу.

Також, позивач вказує на те, що умови договору, викладені в п. 3.3.3. кредитного договору, є несправедливими, оскільки передбачають сплату відсотків за користування кредитом в іноземній валюті, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України, шляхом порушення вимог закону, банк перекладає, як суб"єкт підприємницької (господарської) діяльності , виключно на споживача-позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч.3 ст.13 ЦК України. Істотна частина кредитного договору суперечить вищенаведеній нормі закону, що спрямовано на створення дисбалансу договірних прав та обов"язків на шкоду споживача.

Позивач зазначає, що п.1.1. кредитного договору від 19.03.2008 року № 65/ф/3 в частині валюти грошових коштів по кредиту суперечить вимогам чинного законодавства та порушує вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". Як вбачається з п.1.1. кредитного договору, банк зобов"язався надати йому кредит в іноземній валюті загальною сумою 30 000,00 доларів США. Умовами кредитного договору не визначений грошовий еквівалент суми кредиту, який складає 151 500 грн. Вказаний пункт договору суперечить та не відповідає імперативним та спеціальним нормам, що регулюють правовідносини між сторонами, а саме: згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, у зв"язку з чим кредитне зобов"язання в договорі повинно бути вираженим в національній валюті України; відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов"язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця - гривня; на основі ч.2 ст. 198 ГК України грошові зобов"язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривні; відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошові одиниці - гривні; відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривні.

Позивач, посилаючись на зазначене, просить визначити такими, що порушують вимогу Закону України "Про захист прав споживачів" і не відповідають чинному законодавству п.1.1., п.3.3.3. кредитного договору № 65/ф/3 від 19.03.2008 року в частині валюти кредитування та валюти виконання зобов"язання за кредитним договором; визнати кредитний договір № 65/ф/3 від 19.03.2008 року недійсним як правочин, що був вчинений під впливом обману, застосувати судом наслідки недійсності правочину.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необгрунтованість.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати про центів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.03.2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк", правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір № 65/ф/3.

Відповідно до п.1.1. цього кредитного договору банк надав позивачу як позичальнику кредит в сумі 30 000,00 доларів США на строк з 19.03.2008 року по 18.03.2028 року, або в день, визначений п.3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,3% річних. Відповідно до п.1.4. кредитного договору кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору згідно з договором застави від 19.03.2008 року в забезпечення зобов"язань за кредитним договором банком прийнято в заставу будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Сурська, буд.96.

Пунктом 3.1.1. кредитного договору банк зобов"язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № 9.840 та видати позичальнику кредит в сумі, зазначеній в п.1.1. цього договору з позичкового рахунка, шляхом видачі готівки через касу банку.

Пунктом 3.2.3. кредитного договору передбачено, що у разі відсутності або недостатності коштів у валюті кредиту на поточних рахунках позичальника погашення заборгованості позичальника перед банком, яка виникла за цим договором (повернення суми кредиту та сплата процентів за його користування) банк має право на договірне списання (стягнення) коштів з рахунків позичальника , відкритих у ВАТ АБ "Укргазбанк" в валютах відмінних від валюти кредиту, в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості (в валюті кредиту) за кредитом і процентами за його користування, і продаж стягненої валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або міжнародних валютних ринках за поточним (комерційним) курсом на день продажу. Банк реалізує своє право у відповідності з вимогами чинного законодавства. Комісійна винагорода, належна банку за здійснення зазначених операцій, а також понесені банком при реалізації цього права видатки, відшкодовуються за рахунок позичальника.

Відповідно до п.3.3.1. кредитного договору позичальник зобов"язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних плат в передбачені цим договором строки.

Відповідно до п.3.3.3. кредитного договору позичальник також зобов"язався повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № 9.840, відкритий у у Дніпропетровському ВАТ АБ "Укргазбанк", МФО 305448, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 125,00 доларів США. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. Дострокове повне або часткове повернення кредиту дозволяється у будь-який робочий день. У випадку внесення позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитом в сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу, надлишкова сума зараховується в рахунок сплати чергових платежів.

Як зазначено в п. 6.5. кредитного договору, позичальнику надається інформація щодо ряду супутних послуг та тарифів до них у Додатку № 1, що є невід"ємною частиною цього договору.

У позові позивач посилається на те, що надання кредиту у іноземній валюті суперечить чинному законодавству, тому вищевказаний кредитний договір суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів". Суд вважає, що позовні вимоги позивача з підстав, викладених ним у позові, є необгрунтованими та такими? що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституцією України не встановлено обмежень щодо можливості використання грошових одиниць держави в Україні.

Відповідно до ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Пунктом 1.3. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ №49 від 08.02.2000 року визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за5 продукцію, роботи, послуги, об"єкта права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, виконання позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати процентів в іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія ст. 192 та 533 ЦК України на данні правовідносини сторін не розповсюджується.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони у договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини в сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 вказаного Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. За відсутністю нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання дозволу НБУ на операції, пов»язані з іноземною валютою. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак чинним законодавством України на теперішній час такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті не визначено.

Згідно з п.1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Як встановлено Постановою Верховного Суду України від 21.03.2011 року, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов»язані з іноземною валютою.

Таким чином, чинне законодавство України не забороняє надання кредиту в іншій валюті, ніж валюта України, а повернення суми кредиту та сплата процентів за користування кредитом за своєю суттю є належним виконанням позичальником кредитного договору.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на час укладення спірного кредитного договору АБ "Укргазбанк" мав всі ліцензії для здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України "Про банки та банківську діяльність" та Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю".

Суд вважає необгрунтованими доводи позивача про те, що при укладанні спірного кредитного договору банком не були дотримані вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону договори про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов"язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Порядок надання споживачу інформації про умови кредитування зазначена у ст. 11 цього Закону, відповідальність в разі не надання інформації передбачена ст.ст. 15, 23 зазначеного Закону.

Встановлено, що при зверненні позивача як позичальника до банку для отримання кредиту йому в повному обсязі була надана інформація відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме - інформація про особу та міцезнаходження кредитодавця, про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форми його забезпечення, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов"язаннями споживача, про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік всіх витрат, пов"язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення), про строк, на який кредит може бути одержаний, про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, про можливість дострокового повернення кредиту та його умови, про необхідність здійснення оцінки майна та ким вона здійснюється, про режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що підтверджується Заявою позичальника-фізичної особи на отримання кредиту саме у доларах США, власноруч заповненою та підписаною позивачем як позичальником, в якій зазначено, що підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному об"ємі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 01.12.2005 року.

Крім того, як зазначено в п. 6.5. спірного кредитного договору, позичальнику надається інформація щодо ряду супутних послуг та тарифів до них у Додатку № 1, що є невід"ємною частиною цього договору, який позивач підписав без зауважень, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем.

Є необгрунтованими доводи позивача про те, що кредитний договір № 65/ф/3 від 19.03.2008 року був укладений ним під впливом обману з підстав того, як зазначив його представник в судовому засіданні, що банк не роз"яснив йому сукупну вартість кредиту.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що зазначений кредитний договір був укладений з банком з позивачем під впливом обману позивачем суду не надано, а вище наведені доводи позивача з представником спростовуються встановленими судом обставинами про те, що банком було у повному обсязі роз"яснено позивачу при укладанні кредитного договору про сукупну вартість кредиту, про що свідчить, зокрема, його підпис в в Заяві позичальника-фізичної особи на отримання кредиту.

Як вбачається із вказаного кредитного договору, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору та певний час здійснював платежі згідно його умов.

З огляду на встановлені судом обставини? позовні вимоги позивача про визначення такими, що порушують вимогу Закону України "Про захист прав споживачів" і не відповідають чинному законодавству п.1.1., п.3.3.3. кредитного договору № 65/ф/3 від 19.03.2008 року в частині валюти кредитування та валюти виконання зобов"язання за кредитним договором; визнання кредитного договору № 65/ф/3 від 19.03.2008 року недійсним як правочину, що був вчинений під впливом обману, застосування судом наслідки недійсності правочину задоволенню не підлягають у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про визнання такими, що порушують вимоги закону положення кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева