у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою представником ОСОБА_8, на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі − ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 02 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 014/035-13/60154, за умовами якого відповідач отримала 57 500 доларів США до 02 липня 2024 року зі сплатою 13,5 % річних. Кошти нею були отримані, що підтверджено заявою про видачу готівки.

30 липня 2009 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої було зменшено розмір щомісячного платежу та викладено графік погашення заборгованості у новій редакції.

Станом на 18 липня 2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 49 775,59 доларів США, яка складається з: 44 705,88 доларів США (520 783 грн 53 коп.) − заборгованість за кредитом; 2 760,77 доларів США (32 160 грн 60 коп.) − заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 308, 94 долари США (26 897 грн 09 коп.) − пеня.

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути достроково з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 014/035-13/60154 в розмірі 49 775, 59 доларів США, що еквівалентно 579 841 грн 12 коп.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року позов задоволено: стягнуто достроково з ОСОБА_7 заборгованість за кредитному договором від 02 липня 2008 року № 014/035-13/60154 в розмірі 49 775, 59 долара США, що еквівалентно 579 841 грн 12 коп., з яких:

44 705,88 доларів США (520 783 грн 53 коп.) − заборгованість за кредитом;

2 760,77 доларів США (32 160 грн 60 коп.) − заборгованість за відсотками за користування кредитом;

2 308,94 долари США (26 897 грн 09 коп.) − пеня.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року змінено. Виключено з резолютивної частини рішення вказівку про стягнення пені в доларах США, залишивши суму в гривневому еквіваленті: 26 897 грн 09 коп.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, поданій представником ОСОБА_8, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цілому зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Задовольняючи позов ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно з умовами кредитного договору, обов'язок позичальника повернути отримані грошові кошти закріплено в ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Оскільки встановлено порушення позичальником умов повернення коштів, суд дійшов висновку про дострокове стягнення сум за кредитним договором.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені у доларах США, суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6−79цс14, пеня підлягає обчисленню і стягненню у національній валюті України.

Проте колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 02 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 014/035-13/60154, за умовами якого відповідач отримала 57 500 доларів США до 02 липня 2024 року зі сплатою 13, 5% річних. Кошти нею були отримані, що підтверджено заявою про видачу готівки.

30 листопада 2009 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої було зменшено розмір щомісячного платежу та викладено графік погашення заборгованості у новій редакції.

Станом на 18 липня 2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 49 775,59 доларів США, що підтверджено розрахунком, яка складається з: 44 705,88 доларів США (520 783 грн 53 коп.) − заборгованість за кредитом; 2 760,77 доларів США (32 160 грн 60 коп.) − заборгованість з відсотків за користування кредитом; 2 308,94 доларів США (26 897 грн 09 коп.) − пеня.

У абзацах 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України віл 19 лютого1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає нарахування та стягнення відповідних штрафних санкцій в доларах США, у зв'язку із чим пеня та відсотки мають обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_8, задовольнити.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова