АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1110/16 Головуючий у першій інстанції Прохоренко В.В.
Єдиний унікальний номер справи 668/6386/15ц Доповідач Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.,

Полікарпової О.М.

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» про визнання договору дарування недійсним

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що їй на праві власності належав жилий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, який є єдиним місцем її проживання. Наміру дарувати будинок вона ніколи не мала, у ньому вона мешкає й до теперішнього часу. У 2004 році відповідачка, яка є її донькою запропонувала їй переоформити на неї житловий будинок взамін на повну матеріальну підтримку та пожиттєвий догляд, на що вона погодилася та 30.04.2004 року уклала нотаріально посвідчений договір дарування, за умовами якого безоплатно передала у власність ОСОБА_4 належний їй на праві власності зазначений житловий будинок із земельною ділянкою на якій він розташований.

З моменту укладення договору їх відносини складалися дуже добре, відповідачка допомагала їй грішми, прибирала будинок та подвіря, прала, готувала їжу та взагалі проявляла чемність та повагу до неї. Однак, з вересня 2013 року відповідачка своє ставлення до неї змінила, постійно ігнорує її присутність в будинку, вчиняє сварки та скандали, перестала дбати про неї. У зв'язку з такою поведінкою відповідачки вимушена була звертатися до правоохоронних органів з проханням прийняти міри до відповідачки, проте всі вони виявилися безрезультатними. У 2014 році відповідачка звернулася до суду з позовом до неї про виселення з будинку. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 03.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено. Однак, відповідачка досі погрожує, що продасть спірний будинок, а вже новий власник виселить її без жодних проблем.

Позивачка зазначала, що вона є особою похилого віку, має проблеми зі здоров'ям, сподіваючись на догляд, якого вона потребувала, та матеріальне утримання з боку доньки, укладаючи договір дарування помилилася щодо природи правочину, оскільки мала на меті укладення договору довічного утримання, а тому просила визнати недійсним договір дарування зазначеного вище будинку, укладений нею 30 квітня 2004 року з ОСОБА_4.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 вересня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект».

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Вирішено визнати договір дарування, укладений 30.04.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Лящук Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1230 - недійсним.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

В судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав з підстав в ній викладених, просив скаргу задовольнити.

Представник позивачки, ОСОБА_7 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи, ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_9 лише за умови довічного утримання й укладаючи договір дарування житлового будинку, помилялася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи цього правочину, прав та обов'язків сторін, які виникнуть після його укладення, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Згідно із частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилися сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Судом встановлено, що 30 квітня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з земельною ділянкою, площею 552 кв.м. для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, за умовами якого ОСОБА_5 безоплатно передала, а ОСОБА_4 прийняла у власність зазначений будинок. Цей договір укладається з одночасним посвідченням договору дарування земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Встановлено, що власником будинку на час вирішення спору є ОСОБА_4

Судом також встановлено, що після укладання договору дарування фактичного передання житлового будинку не відбулось, позивач не передавала ключі від будинку відповідачці, залишилася в ньому проживати, та особисто здійснює оплату комунальних послуг.

07.02.2014 року начальником Комсомольського РВ ХМУ УМВС України, О.В.Говорун затверджено висновок за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 04.02.2014 року в журналі ЄО під №1496 за заявою ОСОБА_5, з якого слідує, що остання звернулася до правоохоронних органів із заявою про вжиття заходів до доньки, ОСОБА_4, яка не виконує умови довічного утримання.

Відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в усуненні перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що всі обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та всебічно. Зібраним у справі доказам дана належна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст..ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: О.М Полікарпова

Л.П Прокопчук

: