Справа № 450/3154/15-ц Провадження № 2/450/526/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2016 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Даниліва Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про визнання майна особистою власністю, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

встановив:

15.12. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про визнання майна особистою власністю, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування. У позовній заяві позивач просить суд визнати особистою власністю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1; визнати особистою власністю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2; визнати нікчемним спільний заповіт ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 23.08. 2007 року, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626, в частині заповідального розпорядження ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, що значиться за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

ОСОБА_6 за час свого життя набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2. Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 23.08. 2007 року склали спільний заповіт подружжя на ОСОБА_1. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 немала права складати вказаний вище заповіт, оскільки спірне майно не належало подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а було особистим майном ОСОБА_4, тому заповіт в частині заповідального розпорядження відповідача є нікчемним. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкодавець розпорядився за час свого життя своїми майновими правами на майно, що є предметом спору заповівши їх позивачеві, а оспорюваний заповіт в частині заповідального розпорядження ОСОБА_4 є дійсним, спадкування після смерті останнього здійснюється згідно вказаного заповіту. У позасудовому порядку позивач здійснити спадкування не має можливості, оскільки законом не передбачено можливості спадкування за заповітом подружжя після смерті лише одного спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити із підстав викладених у позовні й заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позивачем позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позовні вимоги визнає.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

із Свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 19.10. 1976 року слідує, що 11.02. 1953 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 23.01. 1990 року ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 013 від 02.09. 2013 року слідує, що ОСОБА_6 з підстав що не заборонені законом, а отже правомірно набув у власність земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з п. 1 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 р. За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. N 697-XII "Про власність", ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, то розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Із заяви ОСОБА_2 від 05.01. 2016 року, посвідчена Баллод Г.А. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрована в реєстрі за № 1, крім іншого слідує, що ОСОБА_2, усвідомлюючи значення цієї нотаріальної дії, її наслідки та зміст роз'яснень нотаріуса, а також відповідно до її волі та волевиявлення, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, повідомляє, що її відомо про те, що в Пустомитівському районному суді Львівської області знаходиться цивільна справа про визнання майна особистою власністю, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги визнає в цілому, стверджує, що житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0437 га, що розташована: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 були особистою власністю її чоловіка ОСОБА_4, який помер 24 листопада 2007 року. На частку в спільному майні подружжя та на обов'язкову частку у спадщині вона не претендує. Майнових претензій не має.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 23.08. 2007 року склали спільний заповіт подружжя, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626. Із змісту зазначеного заповіту слідує наступне: ОСОБА_6 та ОСОБА_2, шлюб між якими укладено 11 лютого 1953 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, на випадок смерті зробили таке розпорядження: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0449 га., яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована на території с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, заповідають дочці ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Зміст ст.ст. 1241, 1243, 1254 Цивільного кодексу України нотаріусом роз'яснено. Нотаріусом роз'яснено також, що після смерті одного з подружжя частка у праві спільної сумісної власності переходить до другого з подружжя, який його пережив, а у разі смерті останнього право на спадщину має ОСОБА_1. Подружжя, взаємозобов'язалося інформувати про смерть одного з них нотаріуса, на території діяльності якого знаходиться спільне майно для накладення заборони відчуження майна, зазначеного в заповіті подружжя. За змістом ч. 1 ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Із аналізу зазначених вище обставин слідує, що відповідач ОСОБА_2 немала права складати вказаний вище заповіт, оскільки спірне майно не належало подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а було особистим майном ОСОБА_4. В свою чергу згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що спільний заповіт ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 23.08. 2007 року, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626 є нікчемним в частині заповідального розпорядження ОСОБА_2, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1257 ЦК України недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 26.11. 2007 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України у склад спадщини ОСОБА_6, крім іншого, увійшло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Враховуючи, що спадкодавець розпорядився за час свого життя своїми майновими правами на майно, що є предметом спору заповівши їх позивачеві, а оспорюваний заповіт в частині заповідального розпорядження ОСОБА_4 є дійсним, спадкування після смерті останнього здійснюється згідно вказаного заповіту.

Позивач не пропустила строк встановлений для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки нікчемність вказаного вище заповіту встановлена судом при розгляді цієї цивільної справи.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 3 ст. 88, ч. 4 ст. 174, ч. 2 ст. 197, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити.

Визнати особистою власністю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Визнати особистою власністю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Визнати нікчемним спільний заповіт ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 23.08. 2007 року, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626, в частині заповідального розпорядження ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, що значиться за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1461,6 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяЄ. О. Данилів