У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету імені ВадимаГетьмана» про стягнення невиплаченої стипендії та моральної шкоди,

за касаційною скаргою Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області віл 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Криворізького коледжу економіки та управління державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет» імені Вадима Гетьмана про стягнення невиплаченої стипендії та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що 01 вересня 2011 року її було зараховано до Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана» за рахунок бюджетних коштів на денну форму навчання за спеціальністю «товарознавство та комерційна діяльність», оскільки її батько має трудовий стаж підземної роботи більше 15 років. Вважає, що у зв'язку з внесенням змін до ст. 5 Закону України «Про підвищення шахтарської праці» їй гарантувалась виплата за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував їй стипендію, у зв'язку з чим утворилась недоплата у розмірі 25 826 грн 77 коп.

Протиправними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 000 грн.

З урахуванням викладених обставин позивачка просила зобов'язати адміністрацію відповідача сплатити їй суму невиплаченої стипендії за період з липня 2012 року по червень 2014 року у розмірі 25 826 грн 77 коп, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана» на користь ОСОБА_5 невиплачену стипендію за період з липня 2012 року по червень 2014 року у розмірі 25 826 грн 77 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2015 року .

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 3 статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції встановив та виходив з того, що позивачка навчалася у коледжі за спеціальністю «Товариство та комерційна діяльність», що не відноситься до гірничої спеціальності, а п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2007 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення» поширюється на осіб, які навчаються за гірничними спеціальностями.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормі матеріального права, а саме, Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зазначеним законом, зокрема, статтею 5, надаються пільги шахтарям, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховувати поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

За таких підстав доводи касаційної скарги що до правовідносин, які виникли між сторонами, необхідно застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення», Закону України «Про освіту» та «Про вищу освіту» є безпідставними, оскільки між сторонами виникла правовідносини, які регулюються лише Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, який визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про стягнення невиплаченої стипендії за період з липня 2012 року по червень 2014 року у розмірі 25 826 грн 77 коп, апеляційний суд виходив з розрахунків, зроблені самою позивачкою, а також виходив з того, що стипендія ОСОБА_6 повинна була виплачуватися відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції від 22 липня 2009 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Посилання суду першої інстанції на положення п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення», яка є чинною, що витрати на стипендіальне забезпечення дітей окремих категорій шахтарів у відповідності до вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в ній не передбачені, не заслуговує на увагу, оскільки пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Дія ст. 5 зазначеного закону Законами України «Про державний бюджет України» на 2012-2014 роки не зупинялася.

З висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна в частині суми стипендії, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено та не з'ясовані питання, які мають важливе значення для вирішення спору.

Судом апеляційної інстанції не встановлено яку стипендію було призначено ОСОБА_7 та яку вона стипендію отримувала, не взято до уваги той факт, що відповідно до наказу № 77-С від 14.04.2014 року ОСОБА_6, яка має дитину віком до трьох років, призначено соціальну стипендію у розмірі 10% мінімальної ординарної академічної стипендії, що у грошовому еквіваленті складає 550 грн, не перевірено посилання позивачки на ту обставину, що відповідач не нараховував і не виплачував їй соціальну стипендію та не було здійснено розрахунку з позивачем при закінченні нею навчального закладу відповідно до відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», не з'ясовано яку стипендію ОСОБА_6 отримувала у 2011 році. Судом апеляційної інстанції було взято лише розрахунок зроблений позивачкою.

Згідно статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Зазначена норма не встановлює інший більш високий рівень стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів, як на це послався суд апеляційної інстанції. Зазначеною нормою права визначається виплата за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму встановлюється Державним бюджетом України на відповідний рік.

Наведені обставини мають значення для правильного вирішення спору, а тому ухвалення судом рішення без з'ясування та належної оцінки цих обставин є передчасними.

При цьому посилання в рішенні апеляційного суду на те, що пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до постанови Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення», яка є чинною, встановлено інший більш високий рівень стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів, не є правильним, оскільки зазначеним законом не встановлювався високій рівень стипендії.

З урахуванням викладеного, висновки суду апеляційної інстанції зроблені з порушенням норм ст. ст. 213, 214 ЦПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович