Справа № 452/1401/14 Головуючий у 1 інстанції: Кунцік О.С.
Провадження № 22-ц/783/478/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар: Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, що також діє як законний представник неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в інтересах яких діють законні представники ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи Самбірський міський відділ Головного Управління Державної міграційної служби, виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області як орган та піклування про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4, як спадкоємців за законом, після смерті ОСОБА_10, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.03.2008 реєстровий № 931, а саме, нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві спільної часткової власності в наступних частках: 3/4 - ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Самбірської міської ради 13.02.2008р., та 1/4 - ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4, як спадкоємцям за законом, після смерті ОСОБА_10, право власності якого підтверджувалось свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Самбірської міської ради 13.02.2008р., та земельну ділянку, площею 0,0670 га, під кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4, як спадкоємцям за законом, після смерті ОСОБА_10, право власності якого підтверджувалось державним актом на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2, з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1849/2 від 06.03.2008 р., боржником по якому виступає ОСОБА_3, розмір якої станом на 06 листопада 2014 року складає 172 518,57 євро, з них: - залишок прострочених платежів по кредиту становить -115 268,00 євро; залишок прострочених платежів по відсотках становить - 15 133,24 євро; сума нарахованої пені за прострочення сплати основного боргу - 36317,09 євро; сума нарахованої пені за прострочення сплати відсотків - 5 800,24 євро; 3% річних від прострочення сум заборгованості за кредитом -6 937,13 євро, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 839 058 грн. (вісімсот тридцять дев'ять тисяч п'ятдесят вісім гривень), що визначена на підставі Звітів про оцінку майна, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності ТзОВ «Термін ЛТД» станом на 29.01.2013 року.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" та Закону України «Про іпотеку».

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4 із житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у Самбірському міському відділі Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач - ОСОБА_3 Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку. Мотивує тим, що позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зокрема у справі відсутній детальний розрахунок заборгованості. Крім того, відсутні жодні первинні бухгалтерські документи, які підтверджували б факт здійснення операцій щодо обліку заборгованості та погашення її боржником у зобов»язанні ОСОБА_3. Вказує на те, що суд з метою встановлення обставин справи, повинен був витребувати бухгалтерські внутрішньобанківські документи /меморіальні ордера/, оскільки по даному кредитному договору протягом тривалого часу відбувались регулярні погашення. Суд лише обмежився посиланнями на результати розгляду справи за позовом ПАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_13, зокрема на рішення Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2015 року, вважаючи, що дане рішення має преюдиційний характер для даного спору.

Судом не надано жодної правової оцінки заявленому клопотанню про застосування строків позовної давності до вимог по пені, котру нарахував відповідач.

В порушення вимог закону, задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, в резолютивній частині рішення зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, котра не може бути застосована судом та невірно визначив розмір та склад заборгованості. В частині визначення початкової ціни продажу, суд зіслався на висновок від 29.01.2013 року, який на даний час є неактуальним з врахуванням курсу валют.

Крім цього, судом взагалі не звернуто увагу на ту обставину, що оцінка земельної ділянки взагалі втратила свою юридичну силу, про що прямо зазначено у відповідному висновку, який обмежений дією одним роком.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про виселення, суд залишив поза увагою вимоги ч.2 ч.3 ст.40 ЗУ «Про іпотеку». Звертає увагу на те, що у відповідності до положень ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для відчуження предмета іпотеки та виселення неповнолітніх дітей необхідна згода органу опіки та піклування, проте вказаний орган такої згоди не надав. Судом не досліджено обставин отримання звернення позивача про виселення, що є необхідним у даній категорії справ. Стосовно малолітніх дітей, то вони не тільки проживають у будинку, що є предметом іпотеки, а й є їх співвласниками, оскільки в процесі вирішення спору помер відповідач іпотекодавець ОСОБА_14 і належну йому частину будинку та земельну ділянку, що передані в іпотеку прийняв у спадщину частково боржник ОСОБА_3, а другу половину - діти іпотекодавця ОСОБА_6 по причині його відмови від спадщини після смерті батька на їх користь, а тому суд вирішив питання про позбавлення їх права власності. В додаткових поясненнях звертає увагу про вчинення банком таких дій без попередньої згоди органу опіки та піклування та на зміну зобов»язання за кредитним договором без погодження з майновими поручителями.

При винесенні рішення, суд зобов'язаний був зазначити постійне жиле приміщення, що надається особам, яких виселяють.

При розгляді справи за апеляційною скаргою представник апелянта доводи такої підтримав.

Представник банку підтримала письмові заперечення на апеляційну скаргу. Просить врахувати, що жодним відповідачем не надано доказів у спростування наданого банком розрахунку сум боргу на зазначений у позові час. Банком надсилались досудові вимоги боржнику та поручителям як щодо дострокового погашення кредиту так і щодо звільнення будинку після спливу строку визначеного на добровільне виконання зобов»язання. Діти іпотекодавця ОСОБА_6 на час укладення договору іпотеки у будинку не були зареєстровані і не мала права власності у такому, а дружина іпотекодавця - мати дітей ОСОБА_8 надала свою згоду на передачу майна в іпотеку. На час укладення договору в будинку були зареєстровані лише співвласники будинку - ОСОБА_6, якому належить ? будинку та ОСОБА_10 - співвласник ? частини та ОСОБА_14, котра на той час уже померла. Реєстрація дітей у будинку відбулась всупереч умовам договору іпотеки без згоди іпотеко держателя.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились. Належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою. Повідомлення здійснене у відповідності до ч.9 ст. 74 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України - колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників які не з»явились.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині рішення про виселення з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 15.05.2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» /далі Банк/ звернувся з позовом до ОСОБА_3 /боржника/, ОСОБА_6 /майнового поручителя/, ОСОБА_10 /майнового поручителя/, ОСОБА_13 / поручителя / про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2008 року укладеним з ОСОБА_3 та про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. За вказаним договором особа отримала на споживчі потреби в кілька траншів 130 000 євро.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2014 року роз'єднано у самостійні провадження позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_13 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 159674,05 євро, як з боржника та солідарного поручителя. Позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, виділено в окреме провадження /а.с. 75 том. 1/

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_13 про стягнення кредитної заборгованості позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 як боржника та ОСОБА_13 як поручителя заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №1849/2 від 06.03.2008 року у розмірі 167837,41 євро.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2014 року змінено із викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції:

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_13 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», кредитну заборгованість за кредитним договором №1849/2 від 06.03.2008 року станом на 26 серпня 2014 року у розмірі 130 401 (сто тридцять тисяч чотириста одно) євро 41 цент, (що складається з 115 268 євро залишок прострочених платежів по кредиту (тіло кредиту), та 15 133, 24 євро прострочених платежів по відсотках кредиту), 674 989 (шістсот сімдесять чотири тисячі дев'ятсот вісімдесять дев'ять) грн. 76 коп. пені, яка складається з 579 045 грн. 93 коп. пені за прострочення основного боргу та 95 943 грн. 83 коп. пеня за прострочення сплати відсотків та по 710 (сімсот десять) грн.. 14 коп. сплаченого судового збору з кожного.

Стягнуто з відповідачів по 49 грн. 46 коп. судового збору з кожного в дохід держави.

Інші вимоги за вказаною вище ухвалою вирішено судом в іншому провадженні, про що постановлено оскаржуване рішення.

Задовольняючи вимоги Банку, суд встановив, що згідно договору відновлюваної кредитної лінії № 1849/2 від 06 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 банк надав останньому кредит в сумі 130 000 євро. (сто тридцять тисяч ) на споживчі потреби зі сплатою процентів у розмірі 14 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 04 березня 2028 року /а.с. 10-15 том.1/

Факт реального виконання банком умов договору підтверджено наявними у справі доказами в тому числі: заявою індивідуального позичальника на видачу кредиту від 07.03.2008 року, заявою індивідуального позичальника на видачу кредиту від 11.03.2008 року, валютним меморіальним ордером №75 від 07.03.2008 року на видачу 60 000 євро, видатковим касовим ордером №11 від 11.03.2008 року на видачу 70 000 євро, розпорядженням Банку від 07.03.2008 року, розпорядження Банку від 07.03.2008 року. /а.с. 33- 43 том.1/

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання Позичальника, що випливає з кредитного договору, від 06 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_6, ОСОБА_10 укладено іпотечний договір від 07.03.2008 року (зареєстрований в реєстрі іпотек під № 931), де предметом іпотеки виступає житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 255.1 кв.м., житловою площею 135.5 кв.м. з господарськими будівлями, який належить іпотекодавцям на праві приватної власності /3/4 ОСОБА_6 та ? ОСОБА_10 /та земельна ділянка 0,0670 га, що знаходиться за цією ж адресою, та належала на праві власності в цілому ОСОБА_10.

За даними матеріалів справи, банк переконався, що право власності на зазначені об»єкти нерухомості нікому іншому не належали, про що долучено правовстановлюючі документи та витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно / ас. 44-50 том. 1/. Права інших осіб не зачіпаються, скільки окрім співвласників будинку у такому станом на 05.03.2008 року в на день укладення договору ніхто не значився зареєстрованим, лише ОСОБА_14, - дружина ОСОБА_10, котра на той час уже померла. Дружина іпотекодавця - ОСОБА_6 -ОСОБА_8 надала свою згоду на передачу належної чоловікові ? частин будинку у забезпечення кредиту ОСОБА_3

Вказані обставини визнано представником особи, котра подала апеляційну скаргу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. В тому числі пояснив, що неповнолітні діти були зняті з реєстрації у будинку в якому народились та проживали з народження, саме з метою отримання кредиту, який вимагав забезпечення.

За іпотечним договором від 07.03.2008 року іпотекодавці поручилися майном по забезпеченню зобов»язань боржника за Кредитним договором, в тому числі згідно з п. 3.3.1 - без попередньої письмової згоди іпотекодержателя - не реєструвати в житловому будинку, який входить в склад предмета іпотеки неповнолітніх і малолітніх дітей /а.с. 25 том.1/.

На момент укладення договору іпотеки, згідно довідки № 2216 від 05.03.2008 року, виданої житлово-експлуатаційною конторою № 2 Самбірської міської ради у житловому будинку було зареєстровано троє осіб: ОСОБА_6 ОСОБА_10 ОСОБА_14, котра на той час уже померла.

Як зазначалось вище, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6 ствердив, що на час укладання зазначених договорів діти його довірителя, які усі троє на той час були неповнолітні - не були зареєстрованими у будинку і не мали права на будь-яку його частку. Реєстрація останніх та їх матері - відповідача ОСОБА_14 ОСОБА_17 відбулась у подальшому. За таких обставин мотиви апеляційної скарги про необхідність отримання згоди органу опіки та піклування на укладення означених договорів є необґрунтованими.

Відповідно до 1.2, п.1.5.1.3 Кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язався за період з 06 березня 2008 р. щомісячно, згідно розробленого графіку, починаючи з 06 квітня 2008 р. до останнього числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати нараховані Банком відсотки. Остання сплата платежів повинна бути здійснена не пізніше 06 березня 2028 р.

27.05.2009 року ОСОБА_3 звернувся до Банку із заявою про зменшення відсоткової ставки.

16.06.2009 року між Банком та боржником було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до Кредитного Договору №1849/2 від 06.03.2008 року, якою було змінено відсоткову ставку з14% до 13% /а.с. 16 том.1/

11.11.2009 року боржник звернувся до Банку із заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитом.

27.11.2009 року укладено Додатковій договір №2 про зміну умов кредитного договору на підставі якого Банк відтерміновує щомісячне погашення основного боргу по кредиту за листопад, грудень 2009 року та січень, лютий, березень, квітень 2010 року в сумі 559,00 євро строком сплати починаючи з 01 травня 2010 року рівними частинами.

Після закінчення здійснення реструктуризації, 04.06.2010 року боржник звернувся з клопотанням про реструктуризацію прострочених платежів, мотивуючи тяжким фінансовим становищем пов'язаним з тимчасовою втратою роботи.

21.07.2010 року на цій підставі було укладено Додатковій Договір №3.Сторони домовились про відтермінування погашення щомісячного основного боргу по кредиту з строком сплати, починаючи з 01.01.2011 року./а.с. 18 том.1/

Додатковим Договором № 4 від 20.06.2011 року було внесено зміни до договору №1849/2 від 06.03.2008 р. та знижено відсоткову ставку з 13% річних до 12 % п.1.13 зазначеного договору позичальника було зобов'язано в шестимісячний термін оформити необхідні документи, що стосуються права спадкової частки на нерухоме майно, що належало ОСОБА_14/а.с. 19 том. 1/

Мотиви апеляційної скарги про непогодження з іпотекодавцем змін до Кредитного договору, яким збільшувались обсяги відповідальності боржника є безпідставними. За змістом перелічених вище Додаткових угод - сторони погодили зменшення відсоткової ставки по кредиту та реструктуризацію попереднього боргу в межах обумовленого основним договором терміну, що не можна вважати збільшенням обсягу відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 20.06.2011 року між банком та іпотекодавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_15 погоджено про внесення змін до іпотечного договору з врахуванням внесених попередньо Додатковими угодами за №№ 1,2,3,4 змін до Кредитного договору, про що підписано договір / а.с. 32 том.1/.

За таких обставин спростованими є мотиви апеляційної скарги в частині непогодження зокрема, іпотекодавцем ОСОБА_3 змін, внесених до кредитного договору.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 допускав порушення умов кредитного договору, Банком 07.12.2012 року було надіслано письмове повідомлення - вимогу №1231 про усунення порушення зобов'язання за кредитним договором та попереджено про наслідки відмови від виконання зобов'язання.

16.01.2013 року ОСОБА_3 як боржнику було надіслано вимогу №26 про дострокове повернення кредиту, аналогічно іпотекодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_15 претензії (листи-вимоги) № 28 та № 29 від 16.01.2013 року, якими повідомлялися про існуючу заборгованість та попереджався про наслідки її непогашення, зокрема можливість звернення стягнення на предмети іпотеки /а.с. 71-73 том.1 /.

За умовами договору, по причині ігнорування вимогами Банку за якими відповідачі були попереджені, що у випадку невиконання їх протягом 30-днів з моменту отримання, Банк звернеться до суду про стягнення боргу в судовому порядку. Зазначені повідомлення відповідачами були отримані 18.01.2013 р., про що свідчить інформація з Центру поштового зв»язку / а.с. 73 том. 1/.

У відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК- зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, та якщо у договорі встановлений строк виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк встановлений Договором або Законом.

Згідно ч.1 ст 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В цій частині судом першої інстанції вірно застосовано відповідні норми матеріального права та враховано наступне.

Відповідно до п.3.4 кредитного договору №1849/2, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором, в тому числі, у випадку затримки сплати частини кредиту та /або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на один календарний місяць. Виконання позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення суми Кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги.

Згідно п.4.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов'язаний у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу Банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по Кредиту, а також сплатити штрафні санкції, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а також відшкодувати Банку збитки в повному обсязі.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічні положення містяться ч.1 ст.ст. 12,ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підпунктом 3.1.3. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: невиконання або неналежне виконання боржником (Позичальником) зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2 місяців.

Пунктом 6.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором (як такого, строк платежу за яким настав, так і такого строк платежу за яким ще не настав) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації у випадку, якщо у моментом настання строку платежу зобов'язання (або будь-яка його частина) не буде виконано, а також у будь - який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь - якого з своїх обов'язків, передбачених цим Договором та /або Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь - яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане) недійсною.

Зазначене вище свідчить про те, що з врахуванням зазначених положень закону та обумовлених у договорі положень - п.п. 3.1.3, п. 6.1 іпотечного договору, Банк в даному випадку має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер один із відповідачів у справі - ОСОБА_14 який був майновим поручителем, що стверджується копією свідоцтва про смерть виданого відділом РАЦС по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ Львівської області від 13 березня 2014 року (актовий запис №101).

Судом виконано вимоги п.1 ч.1 ст. 201 ЦПК України.

Оскільки відсутні дані про наявність заповіту, то відкрилась спадщина за законом. На підставі матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями померлого ОСОБА_14 є син - ОСОБА_3 /боржник та відповідач по справі/, а також син ОСОБА_6 /другий іпотекодавець /.

Відповідно частки спадкоємців є рівними. ОСОБА_6 ОСОБА_12 у межах визначеного законом строку відмовився від належної за законом частки спадкового майна по смерті батька на користь трьох своїх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_9, обоє ІНФОРМАЦІЯ_2.

На вимоги банку - нотаріальна контора неодноразово повідомляла, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 не видавались.

З врахуванням положень ч.1 ст. 1296 ЦК - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ч.3 ст. 1296 ЦК - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

В силу вимог ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (часом відкриття спадщини є день смерті особи, ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відтак спадкоємці померлого відповідають за борговими зобов'язаннями, які виникли за життя останнього, а межі їх відповідальності визначаються вартістю майна, отриманого у спадщину.

Означені норми правильно застосовано та враховано судом першої інстанції з відповідним обґрунтуванням висновків суду в цій частині.

Суд також врахував роз»яснення, що у п. З п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - за яким вбачається, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Відповідно до ст. 39 Закону Укаїни «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» , початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічна норма передбачена ст. 109 ЖК України.

Згідно відповіді Самбірського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області № 21/2457 від 15.10.2014року, в житловому будинку, який являється предметом іпотеки проживає та зареєстровано ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та їх діти ОСОБА_3 і неповновнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_9, про виселення яких підтримано вимоги банку.

Частиною 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Отже, на час укладення договору іпотеки у житловому будинку, який виступає предметом іпотеки, дружина майнового поручителя ОСОБА_8, його повнолітня дочка - ОСОБА_7 та малолітні доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 не були зареєстровані, їх реєстрація відбулась після укладення договору іпотеки, без згоди Банку як іпотекодержателя, а тому суд першої нстанції розцінив дії щодо реєстрації як такі, що відбулися з метою перешкоджання права Банку на звернення стягнення на житловий будинок та уникнення позичальником та майновими поручителями відповідальності від зобов'язань взятих на себе за кредитним договором та договором іпотеки, з чим погоджується судова колегія. Однак щодо висновків суду про виселення осіб, то в цій частині з цілковитою обґрунтованістю висновків суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступні обставини.

За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту /позики /банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене у рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Такий висновок висвітлено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6- 1892 цс 15 від 30 вересня 2015 року, яка застосовується колегією суддів при вирішенні даної справи.

За таких обставин, вимога банку про виселення зазначених відповідачів не може бути задоволена.

Водночас немає перешкод для вирішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що обґрунтовано вирішено судом першої інстанції та враховано наступні обставини.

Загальна сума заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 1849/2 від 06.03.2008р. станом на 06.11.2014 р. становить 172 518,57 євро. З них залишок прострочених платежів по кредиту становить -115 268,00євро, залишок прострочених платежів по відсотках становить - 15 133,24 євро, сума нарахованої пені за прострочення сплати основного боргу - 36317,09 євро, сума нарахованої пені за прострочення сплати відсотків - 5 800,24 євро, 3% річних від прострочення сум заборгованості за кредитом -6 937,13 євро.

Будь-яких доказів у спростування такої - особа, що подала апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надала, не надано таких спростувань і відповідачами при розгляді судом першої інстанції.

Мотиви апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на заяву представника особи котра подала апеляційну скаргу про застосування строків позовної давності стосовно нарахувань пені, що на два місці перевищує річний термін, до уваги не приймається, оскільки така заява відсутня у справі.

Пояснення з цього приводу представника ОСОБА_3 при розгляді справи судом апеляційної інстанції про те, що заявляв про застосування строку позовної давності стосовно пені у запереченнях на позов, що безперечно допускається, однак не може бути прийнято до уваги з огляду на наступні обставини. Із змісту заперечень від 22.04.2015 року, на яке посилається представник не убачається заявлення від імені довірителя чи від свого про застосування строків позовної давності до вимог в цілому чи певної частини / а.с. 1 том. 2/.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в певній його частині з ухваленням нового рішення по суті вимог та зміни рішення суду першої інстанції в частині викладення резолютивної частини по вимогам з рішенням в частині яких колегія суддів погоджується.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2015 року в частині задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1849/2 від 6 березня 2008 року укладеним між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» станом на 06.11.2014 року в сумі 172518,57 євро та складає 115 268 євро заборгованості по кредиту; 15 133, 24 євро - залишок протермінованих платежів по відсотках; 36317,09 євро суму пені за протермінування сплати основного боргу; 5800,24 євро суму пені за прострочення сплати відсотків; 6937,13 євро - суму 3% річних за протермінування суми заборгованості по кредиту - звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 07.03.2008 року укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6, яким передано в іпотеку ? ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_10, яким передано в іпотеку ? ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та в цілому земельна ділянка під кадастровим № НОМЕР_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,067 га по цій же адресі, правонаступниками якого в порядку спадкування зазначеного майна у частках: 1/8 будинку та ? земельної ділянки є ОСОБА_3 та 1/8 будинку і ? земельної ділянки ОСОБА_7 та неповнолітні: ОСОБА_4 і ОСОБА_9, законними представниками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 -

звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» на підставі оцінки проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, визначеної шляхом його оцінки;

звернути стягнення на земельну ділянку під кадастровим № НОМЕР_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,067 га під АДРЕСА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» на підставі оцінки проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9 із будинку АДРЕСА_1, із зняттям з реєстрації за вказаною адресою скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі по 400 з кожного, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді