Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3580/16 Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що сторони вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24. 08. 1996 року, від якого народилися діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 21. 01. ІНФОРМАЦІЯ_2. 01.11.2010 року шлюб між ними розірвано, рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14. 05. 2015 року на утримання доньки ОСОБА_6 з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 400 грн. Оскільки цих коштів на утримання доньки не вистачає, а відповідач має змогу платити більше, просить збільшити розмір аліментів і стягнути з нього 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просила суд визначити розмір аліментів у сумі по 600 грн. щомісяця.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що повнолітній син ОСОБА_5 проживає з ним, у даний час навчається на 1 курсі у ДНЗ «Бердянський центр професійно технічної освіти» з професій муляр, монтажник ГК, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Він оплачує щоденний його проїзд із селища Андріївка до міста навчання у м. Бердянську, дає гроші на харчування. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з ОСОБА_3 аліменти на навчання повнолітнього сина в розмірі 730 грн. щомісячно.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів і стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на навчання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до закінчення навчання або досягнення дитиною 23- х років, починаючи з 13. 04. 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не зявилися, причини неявки не повідомили. Колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України визнала причини неявки сторін у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Встановлено, що сторони по справі з 24 серпня 1996 року по 1 листопада 2010 року перебували у шлюбі, мають двох дітей сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, і дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.4,5).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 у розмірі по 400 грн. щомісяця, починаючи з 10 квітня 2015 року і до повноліття дитини (а.с.6-7).

Повнолітній син сторін ОСОБА_5 з 01.09.2015 р. по 08.02.2017 р. навчається в Державному навчальному закладі « Бердянський центр професійно-технічної освіти» на денній формі навчання, на неповному державному забезпеченні (а.с.40).

Сторонами у справі не оспорюється, що неповнолітня дочка проживає з позивачем ОСОБА_3, а повнолітній син ОСОБА_7 з батьком.

Належних і допустимих доказів про джерело доходів сторін, місце їх роботи, середній заробіток, розмір стипендії повнолітнього сина, стан здоровя сторін і дітей, тощо матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 і збільшуючи розмір утримання на неповнолітню дитину до 500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що визначений попереднім судовим рішенням розмір аліментів не відповідає соціальному мінімуму. Задовольняючи частково зустрічний позов, суд виходив з того, що повнолітній син сторін проживає з батьком, а його мати працює і має постійний заробіток, а тому в змозі сплачувати щомісячно по ? частці всіх видів заробітку на утримання сина, який продовжує навчання.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач займається особистим господарством, має значні доходи, всі докази про його матеріальне становище будуть надані пізніше під час попереднього судового засідання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, жодного допустимого і належного доказу на підтвердження своїх доводів про зміну матеріального або сімейного стану відповідача, про його фактичні доходи, які за ст.192 СК України являються підставою для збільшення раніше визначеного розміру аліментів, ОСОБА_3 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надала.

Оскільки належними і допустимими доказами не підтверджено, що після ухвалення рішення Бердянським міськрайонним судом 14 травня 2015 року відбулися зміни у матеріальному стані сторін, суд першої інстанції на порушення ст. 192 СК України дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дочку сторін.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не посилається на докази, у дослідженні яких судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено і які б ставили під сумнів висновки суду, її доводи зводяться до того, що відповідач байдуже ставиться до своєї дитини, не турбується про її виховання і здоров'я. Проте вказані обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Не ґрунтуються на вимогах закону і висновки суду в частині задоволення зустрічного позову.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, відповідальність за забезпечення дітей умов життя необхідних для розвитку дитини батьки несуть в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у разі значного покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Згідно положень ч.ч.1,3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надати утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Обґрунтовуючи свій зустрічний позов, ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_3 має постійне місце роботи, регулярно отримує заробітну плату, а тому має матеріальну можливість сплачувати по ? частці всіх видів заробітку на утримання повнолітнього сина-студента.

Разом з тим, жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_3 отримує таку заробітну плату, що надає можливість утримувати не тільки неповнолітню дочку, а й надавати утримання своєму повнолітньому сину, ОСОБА_4 суду не надав.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції не врахував, що на утриманні ОСОБА_3 залишилася неповнолітня дочка, а підставою для предявлення первісного позову слугувало саме їх скрутне матеріальне становище і недостатній розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_4

За вказаних обставин підстав для задоволення зустрічного позову суд першої інстанції також не мав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи ні позивач, ні відповідач не надали суду першої інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень.

При складанні апеляційної скарги позивач ОСОБА_3 користувалася правовою допомогою адвоката ОСОБА_9, проте нових доказів, необхідних для всебічного і повного зясування фактичних обставин справи, до апеляційної скарги також не додано, клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на те, що сторони по справі на власний розсуд розпорядилися своїми процесуальними правами щодо надання необхідних доказів і участі у судовому засіданні, колегія суддів оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності дійшла висновку, що оскаржуване у справі рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволення як позову ОСОБА_3 , так і зустрічного позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: