У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У липні 2014 ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним, у якому просила визнати недійсним кредитний договір.

Ухвалою Перечинського районного суду від 26 лютого 2015 року замінено відповідача на належного на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі − ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), а також залучено до участі в справі співвідповідача ОСОБА_6

На обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 є подружжям. 02 вересня 2008 року ОСОБА_6 уклав з відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», кредитний договір № 014/4080/82/40422, на підставі якого отримав у кредит 11 200 дол. США, що на день укладання договору були еквівалентні 54 286 грн 40 грн. Всупереч положенням ст. 65 СК України, кредитний договір було укладено без отримання письмової згоди позивача, і, оскільки він виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, його може бути визнано недійсним. Оскільки договір не відповідає вимогам закону, його недійсність має наслідком двосторонню реституцію (ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1, ст. 216 ч. 1 ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсним кредитний договір № 014/4080/82/40422 від 02 вересня 2008 року і застосувати двосторонню реституцію.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суд Закарпатської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальник ОСОБА_6 і поручитель та іпотекодавець ОСОБА_4 діяли з метою одержання кредиту спільно, за взаємною згодою між собою, вчинили взаємопов'язані дії, правочини, що потягли відповідні фактичні і юридичні наслідки, за якими вони стали солідарними боржниками перед кредитором, і саме дії ОСОБА_4 уможливили одержання кредиту. При цьому, кожна з цих осіб набула прав і обов'язків відповідно до укладених нею договорів, а письмова згода іншого з подружжя на укладання кредитного договору не передбачена законом, договором і як така не вимагалася, тоді як своїми діями ОСОБА_4 не лише дала згоду іншому з подружжя на укладання кредитного договору, але й сама стала солідарним боржником за цим зобов'язанням. ОСОБА_4 набула відповідних цивільних прав і обов'язків безвідносно до положень СК України, з інших, аніж передбачені цим Кодексом, підстав.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

І.К.Парінова