№ 243/9165/16-ц
Справа № 2/243/4475/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
28 грудня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.
при секретарі - Малиновській І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку набувальної давності,
Позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку набувальної давності. Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини квартири АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_3, яка є сестрою позивачки, прийняла спадщину і оформила право власності на ? частку вищезазначеної квартири, позивачка також оформила свої спадкові права на ? частку цієї квартири. Окрім того, ? частка цієї квартири належить позивачці на підставі свідоцтва про право право власності від 07.07.1997 р. Позивачка постійно проживала у цій квартирі з 25.11.1992 р. до 17.06.1998 р. Відповідачка у квартирі не проживає, жодних витрат щодо утримання квартири не несе, а позивачка в свою чергу утримує квартиру в належному стані, сплачує комунальні послуги в повному обсязі, за власні кошти зробила ремонт у квартирі, за власні кошти зробила ремонт у квартирі. На даний час у квартирі ніхто не зареєстрований. Посилаючисть на ст.16, 182, 344 ЦК України, просив припинити за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири та визнати право власності на зазначену частку квартири у порядку набувальної давності за позивачкою.
В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, зазначила, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності № 4256 від 03.10.2016 р., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_3 про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України за місцем знаходження нерухомого майна відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судових засідань, призначених на 05.12.2016 р. та 28.12.2016 р. відповідно, з роз'ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_3 навмисно не з'явилася до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах.
Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр».
Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем ОСОБА_3 недобросовісно здійснюються її процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача суд, вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.
Відповідно до дублікату свідоцтва про право власності, виданого приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізничної дороги 07 липня 1997 року згідно з розпорядженням № 4819 від 01.07.1997 р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних частках кожній /а.с.12/.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, у віці 86 років, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 /а.с.14/.
Відповідно до довідки КП «БТІ» № 2793-4/045/01 від 21.10.2016 р., за станом на 01.01.2013 року право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_5, а на ? частку - за ОСОБА_3 /а.с.18/.
Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом.
Згідно частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Розуміючи під поняттям права володіння юридично забезпечену можливість фактичного панування особи над майном, для потреб статті 344 ЦК України моментом заволодіння майном варто вважати виникнення у особи можливості фактично панувати над чужим майном, поза волею та без відома законного власника, не знаючи про відсутність підстав для набуття права власності.
Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Тобто відлік цього строку може починатися з 1 січня 2001 року.
Таким чином, за загальними правилами право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу зазначених строків та за умови, якщо особа добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіла цим майном протягом встановленого строку.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього часу набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення і протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Добросовісність володіння спірною квартирою підтверджується наданими позивачем письмовими доказами у їх сукупності. Так, з довідки КП «Комсервіс» № 1177 від 12.09.2011 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійно була зареєстрована у АДРЕСА_1 з 25.11.1992 р. до 17.06.1998 року /а.с.19/.Відповідно до довідки ТОВ «Ліра ЛТД» № 3440 від 07.10.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований /а.с.20/. Згідно акту № 1000 від 07.10.2016 р., складеного керівником мікрорайону «З/д - № 2» ОСОБА_2 з 24 вересня 2001 року до теперішнього часу добросовісно володіє, користується та розпоряджається квартирою АДРЕСА_1, добросовісно сплачує комунальні послуги за цілу квартиру. ОСОБА_3 фактично не проживає за цією адресою, вона не робить ремонт у квартирі, не бере участі у сплаті комунальних платежів. Зазначений акт підписаний сусідами /а.с.21/
Окрім того, ОСОБА_2 з ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» 06 жовтня 2016 року укладено договір про користування електричною енергією /а.с.22-23/, 07 жовтня 2016 року укладено договір з ТОВ «Ліра ЛТД» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /а.с.24-25/. У матеріалах справи також наявні копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 комунальних платежів за послуги водопостачання, газопостачання, електропостачання, теплопостачання та послуги з утримання будинку та прибудинкової території /а.с.26-78/. Витрати ОСОБА_2 на проведення ремонтних робіт підтверджуються наданими товарними чеками на придбання будівельних матеріалів у 2012 році /а.с.89-118/.
У пункті 11 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено про те, що, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.
Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( стаття 224 ЦПК).
Таким чином визнання права власності за набувальною давністю можливе лише при сукупності обставин, а саме добросовісності, тривалості, безперервності, відкритості та безтитульності володіння.
Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Зі змісту норм статті 344 ЦК України убачається, що при вирішенні питання про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Тобто позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником. У такого володільця право власності на чуже майно має похідний та обмежений характер.
Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Положенням ч.2 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11, 57-61, 209, 212, 213, 214, 215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 16, 182, 344 Цивільного кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку набувальної давності - задовольнити.
Припинити за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою сел.Вожаель Княжногостського району Республіки Комі, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 у порядку набувальної давності.
Рішення може бути оскаржене позивачем в судову палату по цивільним справам апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги до Слов'янського міськрайонного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Дане заочне рішення може бути оскаржене відповідачем за його письмовою заявою, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов