Справа № 451/1493/15 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/5351/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючий суддя Шумська Н.Л.

Суддів: Цяцяк Р.П.. ОСОБА_2

секретар Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки м.Радехів вул..Кринична,49 Львівської області) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (р/р 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором №CGROG100240491 від 4 квітня 2007 року в розмірі 12877 доларів 87 центів США, яка складається з наступного: 12043 доларів 61 цент США - заборгованості за кредитом; 748 доларів 74 центи США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 77 доларів 4 центи США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 8 доларів 48 центів США - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що за курсом 21,61 гривень,відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2015 року складають 278290 гривень 77 копійки та судові витрати в розмірі 4174 гривні 36 копійок, всього 282465 (двісті вісімдесят дві тисячі чотириста шістдесят пять) гривень 13 (тринадцять) копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3. Вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, не надано належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам. Скаргу мотивує тим, що позивачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів (первинних банківських документів касового ордеру) на підтвердження факту передання Банком та отримання Позичальником грошових коштів, виконання сторонами зобов»язань за Кредитним договором та, відповідно, наявності правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Позивачем не було спростовано доводи викладені у зустрічній позовній заяві щодо дати, суми кредиту до погашення, суми% до погашення, сума комісії, разом. Окрім того, до розрахунку заборгованості не було включені усіх платежів, які вносились нею в рахунок погашення кредитної заборгованості. Зазначає, що її як споживача фінансових послуг було введено в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, а положення Кредитного договору не відповідають вимогам ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що у відповідності до ч.1 ст.215 та ч.1 ст. 230 ЦК України, є усі правові підстави для визнання такого договору недійсним. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, зустрічні вимоги задоволити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досіджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 4 квітня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №CGROG100240491, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 21525 доларів США на термін до 4.04.2022 року, а відповідач зобов'язувалася за умовами вказаного Кредитного договору повернути позивачу кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом і комісію в строки та на умовах, передбачених Кредитним договором.

Сторони не заперечили, що на виконання умов Кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_3 кредит, шляхом видачі готівки через касу з «4» квітня 2007 року по «4» квітня 2022 року включно, у виді непоновлювальної лінії у розмірі 16 800 доларів США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі 4725 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п 2.1.3, 2.2.7 даного Договору (а.с.10-11 зворот том І). Періодом сплати вважати період з 4 по 9 число кожного місяця (а.с.11 зворот том І).

Зазначені обставини свідчать про виконання банком умов Договору, у відповідності до абзацу 1 пункту 7.1. Кредитного договору.

Тому мотиви скарги про те, що позивачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів (первинних банківських документів касового ордеру) на підтвердження факту передання Банком та отримання Позичальником грошових коштів спростовується доказами у справі.

Пунктом 7.1. (абзац 3) Кредитного договору встановлено, що щомісяця, в період сплати, позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 237,03 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір іпотеки будинку від 4 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №807 (а.с.200- 202 том І). Згідно умов Договору іпотеки, ОСОБА_3 було передано ПАТ КБ «Приватбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 85,2 кв.м. (житлова площа 48,5 кв.м.), який знаходиться за адресою: м.Радехів вул.Кринична,49, оціночною вартістю 106 050 гривень (а.с.101 зворот том І).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором вбачається, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 умов Кредитного договору виникла заборгованість по кредиту, відсотках, комісії та пені. Представлені позивачем суду розрахунки їх нарахування, повністю відповідають умовам Кредитного договору. Так, станом на 31.07.2015 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 12877 доларів США 87 центів США, яка складається з: 12043 доларів США 61 цент - заборгованість за кредитом; 748 доларів США 74 центів - заборгованості по процентам за користування кредитом; 77 доларів США 4 центи заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 8 доларів США 48 центів - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, які за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2015 року складають 278 290 гривень 77 копійки, яка підлягає стягненню на користь позивача. Будь-яких належних доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) суду не представлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано застосував ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми кредитної заборгованості, врахував належне виконання умов кредитного договору зі сторони банку та неналежне зі сторони боржника.

Надаючи оцінку оспорюваному Кредитному договору, суд першої інстанції вірно виходив із загальних положень норм матеріального закону, зокрема із вимог ч.1 ст. 628 ЦК України, яка регламентує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, перед укладенням кредитного договору №CGROG100240491 від 4 квітня 2007 року відповідач/позивач за зустрічним позовом була письмово поінформована про умови кредитування, а саме: наявні форми кредитування (згідно п.7.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит у виді непоновлювальної лінії у розмірі 16800 доларів США на придбання житла та 4725 доларів США на сплату страхових платежів); тип відсоткової ставки (згідно п.7.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом); орієнтовну сукупну вартість кредиту (винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, 1,2% відсотків за дострокове погашення кредиту, які можна обчислити методом математичного розрахунку від суми кредиту). Таким чином, позивач отримала перед укладанням договору від банку інформацію згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», тобто сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договорів відповідають положенням ст.. 203 ЦК України.

Щодо порушення відповідачем вимог п.3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, то такі на час укладення оспорюваного договору такі не існували.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору, тощо.

За правилами ст..15 цього ж Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відповідальність кредитодавця, про яку ідеться у частині 2 ст. 11 цього ж Закону, та яка встановлена ст.ст.15.23 цього ж Закону, за невиконання кредитодавцем зобов'язання щодо повідомлення споживачеві у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту визначеного законом обсягу відомостей, що міститься у частині першій цієї статті, не пов'язана з недійсністю договорів.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав, передбачених ст.230 ЦК України, оскільки на підтвердження своїх доводів позивач не надала, а суд не здобув належних та допустимих доказів того, що позивачку під час укладення оспорюваного договору було введено в оману. Не довела позивач також умислу у діях відповідача.

Враховуючи заявлені вимоги про визнання правочину недійсним в тому числі з підстав невідповідності вимогам закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

З врахуванням встановлених у справі обставин, та урахуванням вимог законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства, додержання яких є необхідним для чинності провичину.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ Приватбанк та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відповідає фактичним обставинам справи, а тому рішення Радехівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ст.313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді: