Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/4880/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Парій О.В.
Провадження № 22-ц/778/3582/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Бурими В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, вимоги за яким під час розгляду справи збільшила.

В обґрунтування вимог зазначила, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2014 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 08 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням з відповідача стягнуто на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку платника аліментів з 08 лютого 2013 року до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Нею до ВДВС Бердянського МРУЮ предявлено до виконання виконавчі листи. Відповідач аліменти не сплачував, через що виникла заборгованість.

Згідно розрахунків, здійснених державним виконавцем, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 01.10.14 року становить 5929,08грн., заборгованість на її утримання станом на 01.10.14 р. становить 4637,17 грн.

Розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 08.02.13 року по 01.10.14 року становить 16685,91 грн., розмір пені за прострочення сплати аліментів на її утримання за період з 08.02.13 року по 01.10.14 року становить 12744,12 грн., всього 29430,03 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 29430,03 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 08 лютого 2013 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 16685 грн. 91 коп., а також пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 за період з 08 лютого 2013 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 12744 грн. 12 коп., всього 29430 грн. 03 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 294 грн. 30 коп.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на відсутність його вини у виникненні заборгованості, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, погашення ним заборгованості, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до п.п. 2, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального права або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини та ОСОБА_4, і відповідачем не доведено відсутність його вини в утворенні заборгованості по сплаті аліментів.

Із вказаним висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони в шлюбі не перебували, мають спільну дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 84 та ст. ст. 86, 88 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин

Доводи суду про те, що обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе відповідно з вимогами СК України, а не лише з рішення суду, є правильним. Проте у даному випадку ці доводи самі по собі не свідчать про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у виникненні заборгованості, оскільки відповідальність за ст.196 СК України передбачена саме для осіб, які сплачують аліменти за рішенням суду.

У відповідача обов'язок сплачувати аліменти виник з моменту набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили .Для покладення відповідальності у вигляді сплати неустойки необхідно встановити факт ухилення платника від виконання аліментних обовязків, покладених на нього рішенням суду.

Позивачем нарахована та предявлена до стягнення пеня в сумі 29430,03 грн. за період з березня 2013 року по серпень 2014 р. (а.с.12,24).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, відраховуючи термін від дня звернення до суду 08.02.2013 року.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 аліменти в розмірі 500 грн. до досягнення дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду - 08.02.2013 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року змінено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/6 частки щомісячно зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відраховуючи термін від дня звернення до суду 08.02.2013 року до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання щомісячно по 1/6 частці його доходу(заробітку) до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду - 08. 02. 2013 року.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В касаційній інстанції справа переглядалася за скаргою ОСОБА_4

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 травня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2014 року змінено, зазначено, що аліменти на користь ОСОБА_4Л на утримання ОСОБА_5 підлягають стягнення до досягнення останнім повноліття.

В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області залишено без змін.

Отже, рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 14.05.2014 року, аліменти були присуджені від дня предявлення позову з 08.02.2013 р.

Виконавчі листи видано 10.07.2014 року ( а.с.9 звор., 21 звор.).

15 липня 2014 року державним виконавцем ВДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області були відкриті виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №310/1347/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліментів в розмірі 1/6 частки щомісячно, зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відраховуючи термін з дня звернення до суду 08.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття, виконавчого листа №310/1347/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання щомісячно по 1/6 частки його доходу (заробітку) до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, трирічного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду 08.02.2013 р. ( а.с.10,22).

Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього боржника та стягувача.

Розрахунок заборгованості по аліментам був складений державним виконавцем 10.11.2014 року і заборгованість по аліментам була визначена з лютого 2013 року по вересень 2014 року: на утримання дитини в сумі 5929,08 грн., на утримання ОСОБА_4 - 4637,17 грн. (а.с. 11,23).

Отже, заборгованість виникла за час перебування у суді справи про стягнення аліментів і у звязку з присудженням аліментів від дня предявлення позову.

Разом з тим, борг був погашений відповідачем частково до складення розрахунку державним виконавцем, 01.10.2014 року відповідач сплатив позивачу 5000 грн., а 13.11.2014 р. - 6000 грн.( а.с.11,23,88,89).

Борг був погашений повністю і 19.11.2014 року державним виконавцем направлена вимога за місцем роботи відповідача про відкликання постанови про звернення стягнення на доходи боржника у звязку з добровільним погашенням заборгованості ( а.с.91).

ОСОБА_4 16.01.2015 року в ВДВС подавала заяву, в якій зазначила, що борг ОСОБА_7 сплачено, поточні платежі сплачуються у повному обсязі (а.с.87).

Під час розгляду скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця було встановлено, що боржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, що позбавило останнього можливості виконати його у добровільному порядку і ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2015 року постанова про арешт автомобіля була скасована ( а.с.93-95).

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення.

Разом з тим, у сукупності конкретні обставини у даній справі, зокрема, що виконавче провадження було відкрито вперше після закінчення судового розгляду справи про стягнення аліментів, обставини, за яких виникла заборгованість, та погашення заборгованості платником аліментів одразу після її визначення державним виконавцем, свідчать про відсутність умислу відповідача на ухвалення від сплати аліментів. А відтак, у виникненні заборгованості по аліментам відсутня вина ОСОБА_3, яка є обовязковою умовою для покладення відповідальності за ст.196 СК України.

Отже, за викладених обставин підстави для стягнення неустойки з платника аліментів відсутні.

Рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.2,4 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: