Справа № 203/2185/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого на даний час спільних неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя у сторін не склалося, оскільки відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні сімї, на роботу не влаштовується, а утримання родини сторін покладено на позивача. Крім того, причиною фактичного припинення шлюбних відносин сторін стало зникнення у подружжя почуття взаєморозуміння, поваги один до одного, що призводило до постійних сварок, а це в кінцевому рахунку унеможливило спільне подружнє життя сторін. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 серпня 1987 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська за актовим записом №1100 (а.с.3).

Також в ході розгляду справи встановлено, що сторони наразі не мають спільних неповнолітніх дітей. (а.с.8-9)

У відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК України судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час і більше не відновлювались, причиною чого стала відсутність в родині сторін взаєморозуміння, різні життєві погляди на стосунки подружжя в сімї, відсутність взаємоповаги в подружжя, що призводило до конфліктів та сварок, унеможлививши в кінцевому рахунку подружнє життя сторін. Спору щодо розподілу майна подружжя між сторонами немає.

Крім того, судом своєю ухвалою від 31 травня 2016 року сторонам призначався строк для примирення тривалістю в два місяці у відповідності до ст.111 СК України. Однак порозуміння за вказаний час сторони так і не досягли, відновити шлюбні відносини подружжю не вдалося, і позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. (а.с.22-23)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Нормами ст.ст.24, 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105, 106, 110 СК України вказана вище форма припинення шлюбу у випадку відсутності у подружжя спільних неповнолітніх дітей та за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, а відповідач підтримує в цьому позивача, враховуючи, що вжиті судом заходи примирення подружжя результатів не дали, зважаючи на інтереси кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 24, 56, 104-106, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 208, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 10 серпня 1987 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №1100, розірвати.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур