Справа № 344/3162/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1402/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Вакарук В.М.,

секретаря Драганчук У.М., з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що відповідно до ухвали апеляційного суду від 19.10.2015 року та мирової угоди від 12.10.2015 року власникові 1/3 спадкового майна ОСОБА_4 оплачено грошову компенсацію. Апелянт зазначає що в мировій угоді як і в ухвалі суду міститься істотна помилка, виправлення якої повністю змінює зміст судового рішення, та не може бути виправлена шляхом подання заяви про уточнення (роз'яснення) судового рішення або подання окремої заяви про виправлення судової описки, зважаючи і а що єдиним виходом являється подання окремого позову до суду про визнання права власності та виготовлення правовстановлюючих документів на це майно.

Апелянт зазначає, що підставою для звернення до суду про визнання права власності, є помилка в ухвалі апеляційного суду та мировій угоді, на що було подано заяву про уточнення (роз'яснення) судової ухвали апеляційного суду від 19.10.2015, Однак, суд першої інстанції зазначив, що виправлення вказаних арифметичних помилок щодо розшифрування квартири АДРЕСА_1, на надвірні будови є неможливим, оскільки змінює зміст судового рішення і затвердженої мирової угоди. Оскільки, єдиною підставою набути право власності на дане майно може бути повторне звернення до суду про визнання права власності з метою державної реєстрації права власності на вказане майно, тому було і звернулись до суду із даним позовом.

Відповідачем було підтримано позовні вимоги у повному обсязі.

Судом першої інстанції було порушено право на захист нашого цивільного права щодо визнання права власності на нерухоме майно, а також на доступ до правосуддя.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким визнати право власності на літню кухню (в плані літера «В») - 24,8 кв. м. замість літньої кухні (в плані літера «Ж») - 31,7 кв. м.; сарай (в плані літера «Вт» - 6,3 кв. м. замість сараю (в плані літера «З» - 18,9 кв. м. за ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, в рівних долях.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто вільно обирає спосіб захисту порушених прав і охоронюваних законом інтересів

Стаття 317 ЦК України розкриває зміст права власності. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається із копій свідоцтв про право на спадщину за законом, витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачі та відповідачка є співвласниками домоволодіння, яке розташоване на вул. Б. Хмельницького 88 в м. Івано-Франківську в рівних частках по 1/3 частині кожний.

19 жовтня 2015 року Апеляційним судом Івано-Франківської області по справі № 344/3570/14-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спадкового майна в натурі, припинення права на частку у спільному майні, визнано мирову угоду, за якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набувають право власності, в рівних долях, на все майно, що знаходиться за адресою : вул. Б.Хмельницького, 88, м. Івано-Франківську, яке складається з : квартири № 2, підвалу площею 14,6 кв. м.; гаражу - (в плані літера Д) площею 19,3 кв. м.; літній кухні - (в плані літера Ж) площею 31.7 кв.м.; сараю - (в плані літера 3) площею 18,9 кв. м.; вбиральні - (в плані літера К).

Підставою визнання за позивачами права власності на нерухоме майно, що було предметом поділу по справі № 344/3570/14-ц, а саме літню кухню (в плані літера «В») 24,8 кв.м. замість літньої кухні (в плані літера «Ж») 31,7 кв.м., сарай (в плані літера «В1») 6,3 кв.м. замість сараю (в плані літера «З») 18,9 кв.м. позивачі вважають наявність помилки (описки) в ухвалі Апеляційного суду. Однак, як зазначено в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції правильно зазначив, що порядок вирішення питання виправлення описок чи арифметичних помилок у судовому рішенні регулюється ст. 219 ЦПК України, а не шляхом подачі окремого позову до суду.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що спір між сторонами відсутній. Порушення прав позивачів зі сторони відповідачки судом не встановлено, право власності на нерухоме майно позивачів не оспорюється, а тому право позивачів не підлягає захисту в порядку ст. 16 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що захист прав позивачів в обраний ними спосіб не можливий, оскільки літня кухня та сарай не є окремими обєктами власності.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права при постановленні судового рішення, не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6