Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Чонка Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів та повернення майна,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів та повернення майна.

Позов обґрунтовано тим, що 26.08.2010 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір оренди транспортного засобу вантажного автомобіля марки VOLVO FH 12-460 4X2, р.н.з. АО 8320 АН, 2002 року випуску, № шасі YV2A4DBA02B302908. Строк оренди встановлено до 25.04.2012 року, розмір орендної плати за місяць 8680 грн.

Відповідач після отримання транспортного засобу виконував умови договору та сплачував орендну плату, однак починаючи з 25.01.2012 року перестав вносити чергові оренді платежі, чим допустив заборгованість на суму 26040 грн.

Ним надсилалася на адресу відповідача вимога з проханням здійснення оплати, однак така залишилася без належного реагування.

Оскільки строк дії договору оренди закінчився 25.04.2012 року, то відповідач також зобовязаний повернути йому транспортний засіб.

Також з ФОП ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня в розмірі 71 417,85 грн.

На підставі вищенаведеного просив суд: 1) стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 26 040 грн.; 2) стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь пеню в розмірі 71 417,85 грн.; 3) зобовязати ФОП ОСОБА_2 повернути йому транспортний засіб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 26 040 грн. та 4941,18 грн. пені. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням ФОП ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що позивач сам порушив умови договору та взагалі не передав йому транспортний засіб. Вважає, що факт невиконання позивачем умов договору оренди щодо передачі йому майна позбавляє його права вимагати стягнення орендної плати та пені. Також посилається на те, що оскільки майно за договором оренди йому передано не було, то такий згідно ч.2 ст. 640 ЦК України не є укладеним. Також вказує, що з 25.01.2012 року позивач вже не був власником автомобіля, а тому не вправі був ставити вимоги про повернення майна та стягнення орендної плати.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення заборгованості по орендній платі та пені, то колегія суддів, згідно приписів ст.303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині.

Встановлено, що 26.08.2010 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір оренди транспортного засобу вантажного автомобіля марки VOLVO FH 12-460 4X2, р.н.з. АО 8320 АН, 2002 року випуску, № шасі YV2A4DBA02B302908. Строк оренди встановлено до 25.04.2012 року, розмір орендної плати за місяць 8680 грн., яка сплачується щомісячно до 25 числа кожного місяця (а.с.6).

Оскільки даний договір оренди нотаріально посвідчено, то враховуючи приписи ч.3 ст. 640, ч.2 ст.799 ЦК України такий є укладеним.

Позивачем предявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі та пені, які виникли починаючи з 25.01.2012 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок несплати ФОП ОСОБА_2 орендних платежів починаючи з 25.01.2012 року, ОСОБА_3 вправі ставити позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі та пені. При цьому суд зменшив розмір пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

З облікової картки приватного ТЗ АО0728ВВ вбачається, що 25.01.2012 року припинено реєстрацію транспортного засобу, що є предметом спору за ОСОБА_3, і в цей же день автомобіль зареєстровано за новим власником ОСОБА_4

Таким чином, починаючи з 25.01.2012 року, внаслідок переходу права власності на предмет оренди до ОСОБА_4 до неї також перейшли права та обовязки наймодавця за договором від 26.08.2010 року. В свою чергу, з 25.01.2012 року припинилися права ОСОБА_3, як наймодавця за договором оренди.

Тобто, внаслідок несплати ОСОБА_2 орендних платежів починаючи з 25.01.2012 року жодних прав ОСОБА_3 не порушено.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення орендної плати та пені задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.15, 770 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 26 040 грн., суми пені в розмірі 4941,18 грн., судового збору в розмірі 243,60 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні даних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення однак таке може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді