АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1467/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Лозинська М.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Шкоріної О.І.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

В жовтні 2014 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет договору іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року позов задоволено : звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 45,30 кв.м., житловою площею - 28,50 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., 18 липня 2008 року за реєстровим № 1515, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по кредитному договору № 72-08-И/33 від 18.07.2008 року в розмірі 3 302 937 грн. 71 коп., що складається з:

- 84 174,98 доларів США, гривневий еквівалент становить 1 090 164 грн. 14 коп. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 23 300,55 доларів США, гривневий еквівалент становить 301 796 грн. 29 коп. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

- 955,34 доларів США, гривневий еквівалент становить 12 372 грн. 77 коп. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 27 772,47 доларів США, гривневий еквівалент становить 359 685 грн. 87 коп. - сума простроченої заборгованості по відсоткам;

- 1 538 947 грн. 64 коп. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсоткам.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказував, що на момент винесення оскаржуваного рішення в провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходилась цивільна справа про стягнення заборгованості за цим самим кредитним договором, а тому судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ст. ст. 10, 201 ЦПК України.

Крім того, з оскаржуваного рішення вбачається, що суд не досліджував та позивачем не подавалась до суду письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а отже задоволення вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, адже це позбавляє його як боржника здійснити погашення кредиту у грошовому еквіваленті.

Також, посилався на те, що судом першої інстанції невірно застосовані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що спірна квартира не може використовуватись як житло у зв'язку з використанням її як офіс нотаріуса, оскільки в матеріалах відсутні будь-які докази фактичного використання квартири як офісу.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки 18.03.2016 року.

Представник позивача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» - Семенчук В.Ю. вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне Управління» ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 72-08-И/33, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 124 270 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 18.07.2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №72-08-И/33 від 18.07.2008 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1519 (заборона відчуження зареєстрована в реєстрі за номером № 1520).

Відповідно до умов іпотечного договору відповідачем було передано банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,30 кв.м.

Відповідач порушив умови договору, оскільки припинив сплату передбачених кредитним договором щомісячних платежів, у зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 3 302 939 грн. 71 коп., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 84 174, 98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1090164 грн. 14 коп., сума простроченої заборгованості по кредиту - 23 300, 55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 301 769 грн. 29 коп.; сума строкової заборгованості за відсотками - 955, 34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 12 372 грн. 77 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 27 772, 47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 359 685 грн. 87 коп.; пеня нарахована на суму простроченого кредиту, відсотків - 1 538 947 грн. 64 коп.

Пунктом 8.4.8 іпотечного договору передбачено право банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Пунктом 10 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах даного договору.

Відповідно до п.11.3.1 іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи встановлені судом обставини щодо порушення умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_2, у зв'язку з чим виникла вищевказана заборгованість, та вимоги ст. 33, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, обставини, які мають значення для вирішення справи, доведені, норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають в тому, що внаслідок розгляду двох справ: Солом'янським районним судом м. Києва - про звернення стягнення на предмет іпотеки та Ірпінським міським судом Київської області - про стягнення заборгованості відповідач буде двічі притягнутий до відповідальності.

Проте такі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції та правильно були відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України).

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 жовтня 2015 року, що набуло законної сили, задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 72-08-И/33 від 18.07.2008 року на загальну суму 5 941 090 грн. 23 коп.

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, вказана заборгованість виникла станом на 13.07.2015 року та складається із:

- заборгованості за основним боргом - 65 475,53 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 434 993 грн. 34 коп., заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами - 41 097,8 доларів США, що за курсом НБУ становить 900 719 грн. 23 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків становить 3 605 377 грн. 66 коп.

Як вбачається з п. 7.1 кредитного договору та як пояснила представник банку в судовому засіданні, порядок погашення загальної суми заборгованості здійснюється наступним чином: прострочені проценти за користування кредитом, проценти за користування кредитом, заборгованість по кредиту, пеня.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати наявність двох судових рішень - про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором подвійним стягненням заборгованості.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Доводів щодо незгоди із сумою заборгованості, яка визначена в оскаржуваному рішенні станом на 20 жовтня 2014 року, або посилань на те, що сума сплаченого кредиту чи відсотків станом на 20.10.2014 року відображена у розрахунках заборгованості невірно, відповідачем у апеляційній скарзі не наведено.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що банком не направлялась іпотекодавцю письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Проте такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до наявної у матеріалах справи копії вимоги в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» від 01 квітня 2014 року за № 9-244200/5962, ОСОБА_2 був повідомлений про те, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору сума заборгованості станом на 11.11.2013 року становить 1 558 798 грн. 90 коп.

У зв'язку з викладеним банк звернувся до відповідача з вимогою усунути в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги порушення умов кредитного договору № 72-08-И/33 від 18.07.2008 року шляхом сплати заборгованості за даним кредитним договором. Також відповідача було попереджено, що у разі невиконання в повному обсязі зазначених вимог у визначений термін, банком буде ініційовано звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 29-30).

Зазначена вимога була отримана особисто ОСОБА_2 07.04.2014 року за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 31).

Крім того, відповідно до п. 37 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові №6-124цс13 від 11.12.2013 року, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Доводи апеляційної скарги відповідача про невірне застосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки аналогічні заперечення були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 45,30 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м. використовується під офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С., яка є дружиною відповідача. Вказане підтверджується інформацією, що розміщена на офіційному веб - сайті Міністерства юстиції України, реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності, копією свідоцтва про одруження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Отже, у зв'язку із встановленням судом першої інстанції, що предмет іпотеки використовується як офіс приватного нотаріуса, а не як місце постійного проживання позичальника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для застосування мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки - відсутні.

Доводи апелянта про те, що його місце проживання зареєстроване за вказаною адресою та що суд позбавив його місця проживання, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки як вбачається з копії паспорту громадянина України ОСОБА_2, його місце проживання з 14.09.2005 року було зареєстроване за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с. 23, 87).

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору від 18.07.2008 року, кредитні кошти надавались позичальнику для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В іпотечному договорі зазначено, що вказана квартира перейшла у власність позивача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. за реєстровим № 1515.

Однак, ні на час пред'явлення вимоги про погашення заборгованості від 01.04.2014 року, ні на час пред'явлення даного позову до суду - 24.10.2014 року місце проживання відповідача у даній квартирі зареєстроване не було, при цьому як вимога про погашення заборгованості, так і копія позовної заяви були отримані відповідачем за місцем проживання у м. Ірпіні. Після отримання копії даної позовної заяви з ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 27.10.2014 року позивач зареєстрував 23 січня 2015 року своє місце проживання у АДРЕСА_1.

За повідомленням Комунального підприємства «Залізничне» від 27 лютого 2015 року, представниками комунального підприємства «Залізничне» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації було обстежено квартиру АДРЕСА_1 на фактичне її використання та в результаті обстеження встановлено, що квартира використовується як офісне приміщення приватного нотаріуса. (а.с. 150).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: