Провадження № 2/200/4137/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"30" листопада 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16 лютого 2015 року близько 10-30 годин у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з боку вул. Вакуленчука, в напрямку вул. Запорізьке шосе по вул. Героїв Сталінграда, не обрав безпечну швидкість свого руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 Цивільно-правовавідповідальність відповідача була застрахована в ОСОБА_3 «СК «Україна». Під час ДТП автомобіль НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 отримав механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки. Згідно висновку № 54/15 від 23.03.2015 року експерта ОСОБА_4, вартість матеріального збитку становить 84176,05 грн. Позивач у встановлені законом строки звернувся з повідомленням про ДТВ та заявою про страхове відшкодування до ОСОБА_3 «СК «Україна», але страхового відшкодування так і не отримав. Позивачу відповідали, що виплати почнуться найближчим часом, однак виплати не здійснено. Відповідач ОСОБА_2 також відмовляється відшкодовувати завдану ним шкоду. Позивачем також понесені додаткові витрати: 700 грн. евакуатор з місця ДТП; 83,58 грн. поштові витрати, повязані з викликом відповідача на експертизу; 800 грн. послуги експерта з оцінки транспортного засобу; 2500 грн. послуги юриста. Крім того, внаслідок ухилення відповідачі від здійснення матеріального відшкодування позивач вимушений був звертатися за юридичною допомогою, збирати велику кількість документів, неодноразово звертатися до страхової компанії, що позначилося на його душевному стані. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

З урахуванням викладеного, позивачпросить стягнути з відповідачів солідарно суму матеріальних збитків у розмірі 84176,05 грн., моральну шкоду 5000 грн., додаткові витрати в сумі 4083,58 грн., судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 16 лютого 2015 року близько 10-30 годин у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з боку вул. Вакуленчука, в напрямку вул. Запорізьке шосе по вул. Героїв Сталінграда, не обрав безпечну швидкість свого руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався у зустрічному напрямку. Під час ДТП автомобілі пошкоджено, заподіяні матеріальні збитки.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2015 року винним у ДТП визнано ОСОБА_2 та притягнуто до відповідальності по статті 124 КУпАП.

За приписами п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою.

Згідно висновку № 54/15 від 23.03.2015 року експерта ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ТП становить 84176,05 грн.

Позивач 21.04.2015 року звернувся до відповідача ОСОБА_3 «СК «Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно відповіді представника ОСОБА_3 «СК «Україна» від 21.04.2015 року, наданої позивачу засобами електронного звязку, по справі «отримано всі документи. Справа передана до відділу врегулювання».

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Крім того, згідно з п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Суд також зазначає, що згідно зі ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з матеріалів справи, вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування відповідачем прийнято не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 370-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного суду України від 20 січня 2016 року №2-2808цс 15 встановлено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення невідшкодованої суми шкоди солідарно з відповідачів.

Виходячи з вимог ст. 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої шкоди відповідачі повинні сплатити позивачу 84176,05 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджено здійснення позивачем додаткових витрат, а саме: транспортування автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, в сумі 700 грн., що підтверджується квитанцією від 16.02.2015 року та актом виконаних робіт № 236 ФОП Пархоменко евакуації несправного автомобіля від 16.02.2016 року.

Позивачем також сплачено судовому експерту ОСОБА_4 800 грн. за складення експертного висновку № 54/15, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 23.03.2015 року.

За виклики відповідача ОСОБА_2 на огляд автомобіля, пошкодженого в ДТП, позивачем сплачено 83,58 грн., що підтверджується квитанцією ДФ ПАТ «Укртелеком» від 16.03.2015 року.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на послуги юриста, суд зазначає наступне.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та позивачем укладено договір про надання юридичних послуг.

Позивач згідно з квитанцією 31.08.2015 року сплатив ФОП ОСОБА_5 2500 грн. за юридичні послуги.

Однак ФОП ОСОБА_5 не був допущений у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України, судом до участі у справі та відповідне клопотання з цього приводу ні позивачем, ні його представником не заявлялося. У справі відсутні також докази, що ФОП ОСОБА_5 є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, в звязку з їх недоведеністю.

Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають додаткові витрати: 700 грн. послуги евакуатора з місця ДТП; 83,58 грн. поштові витрати, повязані з викликом відповідача на експертизу; 800 грн. послуги експерта з оцінки транспортного засобу, а всього

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 5000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи.

Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в звязку з необхідністю вирішенням питання щодо проведення ремонту автомобіля, тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 «СК «Україна» задоволенню не підлягає з урахуванням положень ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57 61, 76, 88, 169, 209, 212 215, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 84176,05 грн. (вісімдесят чотири тисячі сто сімдесят шість гривень 05 коп.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 суму додаткових витрат у розмірі 1583,58 грн. (одна тисяча пятсот вісімдесят три гривні 58 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. (пятсот гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати судовий збір в розмірі 466 грн. 30 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати судовий збір в розмірі 466 грн. 30 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску