АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ЧобітокА.О.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна ВікторіяМихайлівна, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус КМНО Анохіна В.М., реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року позов задоволено частково: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 серпня 2012 року між ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1958; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,30 кв.м., житловою площею 42,20 кв.м.; стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 860,25 грн.; в решті позовних вимог - відмовлено (том І, а. с. 173-176).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 20 лютого 2014 року відмовлено (том І, а. с. 219).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року залишено без змін (том ІІ, а. с. 14-16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишено без змін (том ІІ, а. с. 64).

_____________________________________________________

Справа № 755/22447/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8541/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 20 лютого 2014 року залишено без розгляду (том ІІ, а. с. 212-213).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року скасовано, питання передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції (том ІІІ, а. с. 18).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 20 лютого 2014 року залишено без розгляду (том ІІІ, а. с. 33).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 20 лютого 2014 року відмовлено (том ІІІ, а. с. 103).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову, оскільки у ОСОБА_2 не виникло право власності на спірну квартиру, укладений ним правочин з придбання майна з прилюдних торгів не породжує для сторін прав та обов'язків до моменту державної реєстрації такого правочину. Також зазначає, що судом не враховано, що висновок з незалежної оцінки майна - спірної квартири датований 2 березня 2011 року, прилюдні торги відбулись 30 вересня 2011 року, тобто після спливу шестимісячного строку, протягом якого оцінка є чинною.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 9 січня 1998 квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_9 в рівних долях.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 23 лютого 1999 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 успадкували по 1/3 частині спірної квартири після смерті ОСОБА_12

Відповідно до протоколу № 1011128/2 від 30 вересня 2011 відбулися прилюдні торги предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, переможцем яких став ОСОБА_2, який придбав квартиру за 456163,20 грн та 22 грудня 2011 отримав свідоцтво про право власності на неї, проте, не зареєстрував своє право власності через перешкоджання ОСОБА_3 у доступі до квартири працівника БТІ та неможливістю складення технічного паспорту на квартиру.

27 серпня 2012 року ОСОБА_3, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_9, продала спірну квартиру ОСОБА_6, ОСОБА_5

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування її з чужого незаконного володіння, суд виходив з того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не мали права вчиняти правочин щодо відчуження спірної квартири АДРЕСА_1, а саме договір купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2012 року, оскільки майно передане за цим правочином, квартира АДРЕСА_1, не належала останнім, а була відчужена при примусовому виконанні виконавчого напису № 1140, виданого 22 червня 2009 року, шляхом проведення 30 вересня 2011 року прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), переможцем яких був позивача ОСОБА_2

Разом з тим, вважаючи, що позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності покупців за договором купівлі-продажу пред'явлені до третьої особи, яка не може бути зобов'язана судом вчинити певні дії, а також що скасування державної реєстрації права власності на квартиру є наслідком визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Одним з таких правочинів є купівля-продаж з прилюдних торгів.

Згідно роз'яснень п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_2 став переможцем проведених 30 вересня 2011 року прилюдних торгів спірної квартири як предмета іпотеки, на яку виконавчим написом нотаріуса звернено стягнення, і отримав 22 грудня 2011 року свідоцтво про це, проте, 27 серпня 2012 ОСОБА_3, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_9, продала спірну квартиру ОСОБА_6, ОСОБА_5

Судом встановлено, що державна реєстрація права власності ОСОБА_13 на придбану ним з прилюдних торгів квартиру не відбулася з причин, не залежних від нього, а саме внаслідок перешкоджання колишніх власників у доступі до квартири з метою виготовлення необхідної для державної реєстрації технічної документації.

До держаної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 як за новим набувачем її колишні власники були не вправі розпоряджатися цією квартирою, оскільки вказане нерухоме майно було предметом виконаного зобов'язання, яке виникло з договору купівлі-продажу квартири з прилюдних торгів (п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а ОСОБА_2 є її законним володільцем і користувачем.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України договір купівлі-продажу від 27 серпня 2012, укладений між ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_9, та ОСОБА_6 і ОСОБА_5, є недійсним.

Таким чином, оскільки спірна квартира продана ОСОБА_3 та ОСОБА_9, які не мали права на її відчуження, то відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України остання підлягає витребуванню у них як така, що вибула з володіння ОСОБА_2 не з його волі.

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, що у позивача ОСОБА_2 не виникло право власності на спірну квартиру, укладений ним правочин з придбання майна з прилюдних торгів не породжує для сторін прав та обов'язків до моменту державної реєстрації такого правочину, є безпідставними з огляду на принцип дії презумпції правомірності набуття права власності на майно та принцип правомірності правочину, а також засадами неприпустимості позбавлення права власності, та спростовуються матеріалами справи, яким дана оцінка вище.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

А.О. Чобіток