АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №2-2240/11 Головуючий у першій інстанції Вовк С.В.
Апеляційне провадження №22-ц/796/4990/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

представника особи, яка

подала апеляційну скаргу ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києві» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «ДІВІС» про визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року позов ОСОБА_6 задоволено: за ним визнано право власності на нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 загальною площею 220,1мІ Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що23 грудня 2004 року позивач на підставі договору дарування став власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 99,70мІ. На підставі укладеного сторонами 23 вересня 2010 року договору підряду №18/01/10 ПП «Дівіс» як генпідрядник зобов'язався виконати за дорученням позивача як замовника будівельні роботи (роботи по реконструкції) вказаної квартири, а саме надбудувати мансарду, а позивач - прийняти закінчений будівництвом об'єкт шляхом підписання Акту прийому-передачі об'єкту, забезпечити фінансування будівництва тощо.

Внаслідок здійснення ПП «Дівіс» відповідних робіт за договором підряду загальна площа квартири 29 за вказаною адресою збільшилася до 220,1мІ. Акт прийому-передачі об'єкта відповідач відмовився підписувати без доплати, посилаючись на збільшення вартості робіт та матеріалів.

Вважаючи, що відповідно до ст.ст.331,392,876 ЦК України позивач є власником новоствореного майна - мансарди квартири АДРЕСА_2, яка відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №6078/11-42 від 31.10.2011 відповідає вимогам нормативних документів, чинних в галузі будівництва, та придатна до експлуатації, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Виконуючий обов'язки директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу, підтримала її з наведених у скарзі доводів. Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу, вважаючи законним і обгрунтованим оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року у даній справі - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру в багатоквартирному жилому будинку, площа якої збільшена у результаті проведення будівельних робіт за межами цієї квартири.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка створена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва; якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації; якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Квартира відповідно до ст.ст.382,383 ЦК України - це ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, − за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Встановлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та не заперечується особами, які беруть участь у розгляді справи, що позивач на підставі договору дарування квартири від 23.12.2004 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2, яка складалась з трьох жилих кімнат загальною площею 99,7мІ, жила площа 62мІ (ас27-28).

Згідно технічної документації КП БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, виконаної 03.08.2010, загальна площа квартири 29 за вказаною адресою 220,1мІ, жила площа - 73,6мІ (ас37-40).

Не заперечується учасниками судового розгляду, що збільшення площі кватири відбулося за рахунок використання площі горища будинку АДРЕСА_1 шляхом надбудови над квартирою, що розташована на останньому поверсі цього будинку, мансардного приміщення, об'єднаного з квартирою.

Відповідно до положень ч.2 ст.382 ЦК України горище у багатоквартирному жилому будинку як допоміжне приміщення належить власникам квартир на праві спільної сумісної власності. Зазначені положення містяться і у рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно ч.2 ст.369 ЦК України.

Отже, збільшивши площу належної на праві власності позивачу квартири за рахунок допоміжного приміщення будинку як спільної сумісної власності усіх співвласників будинку, він порушив права інших співвласників, фактично привласнив частину горища та зменшив таким чином площу спільного майна (заволодів чужим майном) та порушив санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, завдавши руйнувань, пошкоджень та інших змін приміщенню горища задля будівництва мансарди квартири без належних і допустимих доказів на підтвердження згоди інших співвласників на розпорядження позивачем спільним майном, яких матеріали справи не містять і на які в судовому засіданні не посилалась представник позивача.

Крім того, добудована за рахунок горища мансарда квартири АДРЕСА_3 без проектної та дозвільної документації (дозвіл на приєднання горища та реконструкцію в БТІ не подавався - ас40, висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №6078/11-42 від 31.10.2011 не містить посилань на наявність проектної документації - ас99-105) фактично є самочинним будівництвом, право власності на яке відповідно до положень частин 1,2 ст.376 ЦК України не виникає.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ПП «Дівіс» є співвласником майна, за рахунок якого позивач здійснив збільшення належної йому на праві власності квартири, матеріали справи не містять і на такі обставини позивач не посилався в обгрунтування своїх вимог. Не є відповідач і особою, яка, порушуючи права позивача, перешкоджає йому у набутті права власності чи в реєстрації у встановленому законом порядку права власності на новостворене майно. Пред'явивши позов про визнання права власності на новостворене майно до ПП «Дівіс», позивач посилався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду, а саме на непідписання ним Акту прийому-передачі новоствореного майна. Проте, у справі про визнання права власності на новостворене майно зазначені обставини правового значення не мають. За таких обставин ПП «Дівіс» не є належним відповідачем у даній справі.

Оскільки позивач просить визнати за ним право власності на створене ним нерухоме майно, яке із завершенням будівельних робіт відповідно до вимог закону підлягає введенню в експлуатацію та підлягає державній реєстрації, і саме зазначені обставини відповідно до ст.331 ЦК України мають правове значення для вирішення питання про виникнення права власності на таке майно, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження існування затвердженого проекту будівництва чи реконструкції, дозволів на виконання будівельних робіт, документів про введення завершеного будівництвом об'єкта в експлуатацію матеріали справи не містять, не надані суду апеляційної інстанції і на їх існування представник позивача не посилалась, - відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на новостворене ним з порушенням вимог закону майно.

Виходячи з того, що судовому захисту відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси особи, що у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України порядку позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження порушення його права на набуття у власність новоствореного майна і не зазначив відповідних обставин в обгрунтування своїх вимог, не зазначив осіб, які на його думку таке його право порушили, а також що ПП «Дівіс» не є належним відповідачем у даній справі, - у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову ОСОБА_6.

З огляду на викладене суд першої інстанції без достатніх правових підстав (не будучи органом, що здійснює введення в експлуатацію збудованого нерухомого майна та його державну реєстрацію), за відсутності спору між сторонами, з порушенням встановленого законом порядку констатував факт набуття права власності позивача на новостворене нерухоме майно, тобто, фактично, не з'ясував характер правовідносин, що виникли між сторонами, не пересвідчився у наявності спору між сторонами щодо предмету позову, не з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі не можна вважати законним і обгрунтованим, відповідно до ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Доводи представника позивача про те, що особа, яка подала апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року, не є особою, питання про права та обов'язки якої вирішено цим рішенням, не заслуговують на увагу як такі, що не грунтуються на вимогах закону.

Так, Комунальне Підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» є балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 у місті Києві. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено права та обов'язки балансоутримувача, зокрема, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі, звертатися до суду з питань відшкодування збитків, завданих майну, що перебуває у нього на балансі тощо.

З огляду на викладене, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» як балансоутримувач неподільного майна - багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 у місті Києві, включаючи горище як допоміжне приміщення будинку, що перебуває у спільній власності співвласників будинку, має право вимагати відшкодування завданих збитків майну, що перебуває у нього на балансі. Оскільки предметом розгляду у даній справі є визнання права власності на об'єкт нерухомості, створений за рахунок спільного майна шляхом його руйнування, пошкодження, зменшення площі тощо, а також що таке майно перебуває на балансі Комунального підприємства, - є обґрунтовані підстави для висновку, що рішенням суду першої інстанції у даній справі порушено права та обов'язки Комунального підприємства.

Що стосується порушеного в апеляційній скарзі питання застосування положень ст.380 ЦПК України про поворот виконання рішення суду, а саме скасування реєстрації права власності позивача на новостворене майно, то слід зазначити наступне. Підставою для реєстрації права власності за позивачем на новостворену квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 220,1мІ було рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року. Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року у даній справі підлягає скасуванню, а скасування (відсутність) правової підстави для реєстрації права власності є самостійною підставою для скасування такої реєстрації, - підстав для застосування ст.380 ЦПК України немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального Підприємства «Керуюча компанія з управління житлового фонду Печерського району міста Києва» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Дівіс» про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру 29 загальною площею 220,1мІ, що розташована за адресою АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна