Провадження № 4-с/761/153/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Жигня І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу представника Державного підприємства «Антонов» на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Рибчинського Олександра Володимировича про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в :

Заявник - представник Державного підприємства «Антонов» Дехтяренко І.В. (надалі по тексту - Заявник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича (надалі по тексту - державний виконавець) про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому провадженню №49891173 та зобов»язати вказаного державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що в лютому 2016 року Заявнику стало відомо про винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови з виконання судового наказу про стягнення боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_3 в сумі -6275,27 грн. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що заявником було пропущено строк для пред»явлення судового наказу до виконання, який був встановлений до 13.11.2015 року. Вказана постанова була винесення незаконно, оскільки вказаний судовий наказ і заявою про відкриття виконавчого провадження було подано на поштове відділення зв»язку в останній день строку, що у відповідності до вимог ч.6 ст.70 ЦПК України не можна вважати пропуском строку для пред»явлення виконавчого документа до виконання, а тому за захистом своїх порушених прав представник стягувача вимушений був звернутися із цією заявою до суду.

В судовому засіданні представник скаржника просив скаргу задовольнити в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання свого представника не направив, але направив заперечення проти зазначеної заяви із додатком копії виконавчого провадження, обгрунтувавши правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Боржник в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 30.07.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Антонов» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі - 11 846,66 грн., 3% річних в сумі - 582,08 грн. та судовий збір в сумі - 121,80 грн., а всього у розмірі - 12 550, 54 грн.

Вказаний судовий наказ видано із визначеним у ньому строком пред»явлення до виконання як до 13.11.2015 року.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження за №49891173, то заява стягувача ДП «Антонов» про відкриття виконавчого провадження була зареєстрована в відділ ДВС лише 20.01.2016 року, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» мало наслідком винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 22.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв»язку з пропущенням 1-річного строку на пред»явлення його до виконання.

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, з поданих представником стягувача доказів вбачається про направлення вказаного виконавчого документа із заявою про відкриття виконавчого провадження на поштове відділення зв»язку було здійснено в останній день строку на пред»явлення судового наказу до виконання - 13.11.2015 року, про що свідчить печатка поштового відділення та реєстр поштових повідомлень (а.с.7-8).

Згідно ч.1 ст.70 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

За умовами ч.6 ст.70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Оскільки за встановлених судом та доведеним стягувачем обставин вбачається про передачу на поштове відділення зв»язку виконавчого документа в останній день строку, тому підстав вважати про пропущення строку на пред»явлення судового наказу від 25.12.2014 року немає, що оскаржувана постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв»язку з пропущенням строку на пред»явлення виконавчого документа до виконання є неправомірною та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

З огляду на зазначене та на те, що виключно вимогами Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок та повноваження державного виконавця з винесення процесуальних документів та інших дій, тому не підлягають задоволенню вимог заявника про про зобов»язання судом державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження, а визнана судом протиправність дій(бездіяльності) державного виконавця є належним захистом порушених прав скаржника, наслідком якої прийняття відповідного процесуального рішення державним виконавцем.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 275,60 грн.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Рибчинського Олександра Володимировича про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.01.2016 року за №49891173 з примусового виконання судового наказу №761/20614/14-ц від 25.12.2014 року, виданого 25.12.2014 року Шевченківським районним судом м.Києва.

В задоволенні іншої частини скарги, - відмовити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві на користь держави судовий збір у розмірі - 275,60 грн.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: