провадження № 2/760/109/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача Дзюбенка Р. В., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

24.11.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, обґрунтував тим, що 12.10.2007 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0.

За умовами цього договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 61 942 дол. США, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 13,4 % річних, шляхом внесення ануїтетних платежів, в порядку та на умовах, визначених договором.

28.10.2009 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007, відповідно до якої сторони дійшли згоди про встановлення нового строку сплати ануїтетного платежу за договором про надання споживчого кредиту та про зміну його розміру.

13.11.2009 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007, відповідно до умов якої позивач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.10.2019. Крім цього, сторони дійшли згоди про зміну розміру ануїтетного платежу, за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідач порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 10.11.2015 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 складає 39 714,89 дол. США та за пенею - 37 011,13 грн.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 у розмірі 39 714,89 дол. США та за пенею у розмірі 37 011,13 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Крім цього, стверджував, що матеріали справи містять всі необхідні та належні докази, які підтверджують факт отримання позивачем грошових коштів за договором про надання споживчого кредиту та докази, які підтверджують факт невиконанням ним своїх зобов'язань за вказаним договором.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не довів факт отримання відповідачем кредиту в повному розмірі та не довів існування заборгованості у зазначеному розмірі.

Обгрунтовуючи свої доводи зазначила, що надані позивачем роздруківки меморіальних ордерів на видачу готівки від 12.10.2007 та 16.10.2007 на загальну суму в розмірі 61 942 дол. США є неналежними та недопустимими доказами у цій справі, оскільки не містять підпису, тобто не відповідають вимогам норм чинного законодавства.

Проте, у судовому засіданні представник відповідача визнала факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 42 078 дол. США, однак заперечувала щодо факту отримання кредиту за другим траншем у розмірі 19 864 дол. США.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

12.10.2007 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 15-20).

За умовами цього договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 61 942 дол. США, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 13,4 % річних, шляхом внесення ануїтетних платежів, в порядку та на умовах, визначених договором.

28.10.2009 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007, відповідно до якої сторони дійшли згоди про встановлення нового строку сплати ануїтетного платежу за договором про надання споживчого кредиту та про зміну його розміру (а.с. 21).

13.11.2009 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007, відповідно до умов якої позивач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.10.2019. Крім цього, сторони дійшли згоди про зміну розміру ануїтетного платежу за договором про надання споживчого кредиту (а.с. 22).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 10.11.2015 у відповідача виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 у розмірі 39 714,89 дол. США та за пенею у розмірі 37 011,13 грн., з яких:

37 819,97 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмір 5 804,84 дол. США, за період з 27.10.2014 до 30.09.2015;

1 894,92 дол. США - заборгованість за процентами, за період з 25.06.2015 до 30.09.2015;

33 000,33 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, у період з 10.11.2014 до 10.11.2015;

4 010,80 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, у період з 27.12.2014 до 10.11.2015.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Суд встановив факт укладення договору між сторонами.

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, аргументуючи тим, що позивач не довів та не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредиту за другим траншем у розмірі 19 864 дол. США.

Однак, суд не погоджується з аргументами представника відповідача, з таких підстав.

Відповідно до пункту 5.2. статті 5 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

На виконання вимог вищезазначеної норми, сторони у пункті 1.5. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 передбачили, що кредит відповідачу надається шляхом зарахування банком коштів на його поточний рахунок № НОМЕР_4.

Відповідно до пункту 5.6. постанови «Про затвердження Положення про

організацію операційної діяльності в банках України», яка затверджена постановою правління НБУ № 254 від 18.06.2003, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд констатує, що довідка про рух коштів за рахунком № НОМЕР_4 (а.с. 65) та виписка за кредитним договором з 12.10.2007 до 11.07.2016 (а.с. 98-185) є належними та допустимими доказами у цій справі, оскільки відповідно до вимог норм чинного законодавства, підтверджують виконання позивачем операції щодо перерахунку грошових коштів.

Рух коштів по вищезазначеному рахунку доказує факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 61 942 дол. США, оскільки саме цей рахунок зазначений в договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007, та відповідач саме з цього рахунку здійснював операції, пов'язані з виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором.

Крім цього, суд не враховує твердження представника відповідача, що меморіальний ордер № від 12.10.2007 на суму видачі кредиту в розмірі 42 078 дол. США та меморіальний ордер № від 16.10.2007 на суму видачі кредиту в розмірі 19 864 дол. США, не є неналежними доказами у цій справі, оскільки не містять підпису відповідача, з таких підстав.

Згідно з пунктом 1.19-1 статті першої Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Таким чином, закон не пов'язує обов'язок відповідача підписувати меморіальні ордери, оскільки складення таких розрахункових документів є виключно правом банку, яким він користується в процесі здійснення внутрішньобанківських операцій.

В свою чергу суд констатує, що меморіальний ордер № від 12.10.2007 та меморіальний ордер № від 16.10.2007 є належними доказами у цій справі, оскільки одержувачем коштів за ними є ОСОБА_3, ідентифікаційний номер № НОМЕР_3, який зазначений у них відповідає ідентифікаційному номеру відповідача, що міститься в матеріалах справи (а.с. 42) та номер рахунку № НОМЕР_4 на який було перераховано вищезазначену грошових коштів у розмірі 61 942 дол. США, відповідає номеру рахунку, який визначений пунктом 1.5. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007.

Крім цього, суд звертає увагу, що меморіальні договори, які містяться в матеріалах справи не потребують підпису уповноваженої особи банку та штампу банку, оскільки на виконання вимог постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004, під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт - банк», позивач має право застосовувати електронні розрахункові документи (електронні цифрові підписи).

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, суд зауважує, що представник відповідача не довела та не спростувала що він не скористався наданими банком послугами, а саме: не отримав кредитні кошти у розмірі 19 864 дол. США, що об'єктивно підтверджується наданими суду довідкою про рух коштів за рахунком № НОМЕР_4, випискою за кредитним договором за рахунком № НОМЕР_4, меморіальним ордером № від 12.10.2007 та меморіальним ордером № від 16.10.2007

Таким чином, на думку суду, позивач у своєму позові довів про належне виконання своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007, зокрема щодо надання відповідачу кредиту в розмірі 61 942 дол. США.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».

Суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 27-39).

Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у доларах США ґрунтуються на вимогах закону. Так, згідно з статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську ліцензію № 75 від 24.12.2001 на здійснення валютних операцій та письмовий дозвіл № 75-2 від 19.11.2002 на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що «у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК» (пункт 12).

Суд зазначає, що положення частини другої статті 192 ЦК, частини третьої статті 533 ЦК, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом.

Тому нарахування позивачем процентів у іноземній валюті - доларах США, а пені в національній валюті також є правомірним.

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Розподіляючи судові витрати, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 14 110,81 грн.

Керуючись Законом «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтями 16, 192, 526, 527, 533, 546, 549, 610, 612, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, місце реєстрації: 03151, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, юридична адреса: 61050, м. Харків, прос. Московський, 60) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12 жовтня 2007 року у сумі 39 714,89 дол. США (тридцять дев'ять тисяч сімсот чотирнадцять доларів США 89 центів) та 37 011,13 грн. ( тридцять сім тисяч одинадцять гривень 13 копійок) пені.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, місце реєстрації: 03151, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, юридична адреса: 61050, м. Харків, прос. Московський, 60) судовий збір у розмірі 14 110,81 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко