Номер провадження: 22-ц/785/374/16
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Березівського районного управління юстиції в Одеській області про зобов'язання зняти арешт з майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до Березівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу (т.1 а.с 3-5).

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до Березівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу (т.1 а.с. 36-37).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 09.10.2007 року ці позови об'єднані в одне провадження (т.1 а.с. 32).

Позовні вимоги сторонами неодноразово змінювалися. В остаточній редакції ОСОБА_2 просила суд визнати житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на половину житлового будинку (т.3 а.с. 58-59).

ОСОБА_3 звернувся до Березівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2, Відділу ДВС Березівського районного управління юстиції Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, звільнення майна з-під арешту, стягнення витрат з розгляду справи (т.3 а.с. 3).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл рухомого майна набутого подружжям під час шлюбу.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, виділ рухомого майна, стягнення грошових коштів, і закрито провадження по цим вимогам.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позовних вимог до ОСОБА_2, Відділу ДВС Березівського районного управління юстиції Одеської області, в частині визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл рухомого майна набутого подружжям під час шлюбу.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року задоволено позов ОСОБА_3, звільнено з-під арешту садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, належний ОСОБА_3 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 з 07 травня 1994 року по 27 серпня 2008 року.

На підставі договору дарування від 02.06.1989 року, посвідченого секретарем Демидівської сільради Березівського району Одеської області, ОСОБА_3 належить на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1

Згідно характеристики за технічним паспортом на спірне домоволодіння основні конструктивні елементи будинку та господарських споруд побудовані у 1955 році, та протягом 1990 року (т. 3 а.с. 14).

Згідно виписки з погосподарської книги Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області, особовий рахунок №78 спірне домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_3 (т.4 а.с. 29-31).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту істотного збільшення вартості об'єкта особистої власності відповідача.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону, судом правильно встановлені фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Спірний будинок набутий відповідачем до укладання шлюбу, відтак доведенню підлягає факт істотного збільшення вартості майна за час перебування сторін у шлюбі.

З договору дарування від 02.06.1989 року вбачається, що житлова площа будинку на час його укладання складала 45 кв.м., і за відомостями технічного паспорту станом на 26.07.2007 року вона залишилася незмінною - 45 кв.м.

Відомості про наявність загальної площі будинку в правовстановлювальному документі, а також про перелік погосподарських споруд відсутні, за відомостями інвентаризації погосподарські споруди були побудовані поза межами перебування сторін у шлюбі.

Також за відповіддю ТОВ «Березівське бюро технічної інвентаризації» лише в 2007 році була проведена первинна інвентаризація, такі ж обставини не заперечувалися ОСОБА_2, при подальших інвентаризаціях вартість будинку збільшувалась, але лише за рахунок індексу змін ринкової вартості будівельно - монтажних робіт, а не за рахунок добудов (а.с.117,т.3).

Таким чином, об'єктивні відомості про те, що будинок був перебудований, добудований і істотно збільшився у своїй вартості за час перебування сторін у шлюбі в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що всі докази будівництва та істотного збільшення вартості майна залишилися у ОСОБА_3 не можуть бути підставою для задоволення вимог, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.137 ЦПК у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Під час розгляду справи судом першої інстанції неодноразово призначалась експертиза, але експерти вимагали, окрім іншого і надання документів на підтвердження факту виконання робіт, несення витрат на будівництво, ремонт.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015 року у праві призначалась судова будівельно - технічна експертиза, проте експерт для її проведення витребував проектно-кошторисну документацію та інші документи на виконані роботи (товарно - транспортні накладні, чеки, рахунки, тощо).

Про необхідність надання таких документів було повідомлено ОСОБА_2 (а.с.110,т.5), проте остання повідомила, що всі вони (без конкретного їх зазначення) знаходяться у відповідача (а.с.115,т.5), що стало перешкодою для надання висновку експертом.

За наявності письмових доказів будівництва, здійснення ремонтних робіт, несення витрат, такі якщо і залишилися у іншої сторони, але як фактичні дані могли зберегтися у осіб, що їх видавали, проте за весь час розгляду справи ОСОБА_2 не могла їх навіть назвати, повідомити про їх витоки, та час виникнення, обмежуючись узагальненим посиланням на утримання їх відповідачем, що позбавило суд можливості їх витребувати.

Крім того, повідомлені нею відомості про побудову погосподарських споруд під час шлюбу (а.с.115,т.5) суперечать відомостям технічного паспорту як щодо часу будівництва, так і конкретного складу споруд.

Зважаючи на такі обставини, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, тому апеляційна скарга в цій частині підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Разом із тим, не можна погодитися із висновком суду в частині задоволення позову ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов про звільнення майна з - під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для наявності арешту відпали, та посилався на норми про захист права власності як щодо можливості застосування заходів запобіганню порушень прав власника (ст.386 ЦК), так і про усунення перешкод в здійсненні права власності (ст.391 ЦК). В самому рішенні суд не зазначив, коли і ким було накладено арешт на будинок, що створює перешкоди для його виконання.

Проте обставини справи свідчать про те, що суд не розібрався у змісті виниклих правовідносин, чиїми діями порушено права власника, і чи вірно обраний позивачем спосіб захисту прав.

Так, 13.06.2007 року ухвалою Березівського районного суду Одеської області в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 було накладено арешт на майно відповідача (а.с.4,т.3), і арешт будинку здійснений на виконання ухвали суду 02.07.2007 року ВДВС Березівського районного управління юстиції (а.с.6,т.3, а.с.69-13,т.3).

За вимогами ч.1ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, вимоги щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення такою особою позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Враховуючи те, що арешт був накладений в порядку забезпечення позову на майно відповідача ОСОБА_3, то пред'явлення ним вимог про зняття з майна арешту є невірно обраним способом захисту прав, оскільки не відповідає змісту виниклих правовідносин.

Таким чином, питання щодо зняття арешту з майна підлягає вирішенню в порядку ст.154 ЦПК шляхом звернення ОСОБА_3 до суду першої інстанції із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про зняття арешту з майна скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Березівського районного управління юстиції в Одеській області про зобов'язання звільнити житловий будинок з-під арешту відмовити, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: