У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Альстар» про стягнення боргу, за зустрічним позовом Приватного підприємства «Альстар» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Онікс» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернуся з позовом до Приватного підприємства «Альстар» (далі - ПП «Альстар») про стягнення боргу, із урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з останнього вартість насіння соняшнику в розмірі 323 334 грн, суму інфляційних втрат за період прострочення - 107 725 грн 66 коп., три проценти річних за період прострочення - 37 290 грн 64 коп., суму матеріальних збитків - 259 017 грн 60 коп., упущену вигоду - 853 108 грн, суму банківського депозиту - 709 502 грн 70 коп.; крім того стягнути з відповідача вартість зерна пшениці в розмірі 473 858 грн, суму інфляційних втрат за період прострочення - 78 672 грн 60 коп., матеріальні збитки - 5 000 грн, упущену вигоду - 414 000 грн, банківський депозит - 475 759 грн 30 коп., а також на відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в листопаді 2007 року він продав ПП «Альстар» 65 320 кг насіння соняшнику, проте до цього часу відповідач не розрахувався за отриманий товар.

Крім того, на підставі договору відступлення права вимоги від 14 жовтня 2009 року, укладеного між ним із Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Онікс» (далі - ТОВ «Агрофірма «Онікс»), до нього перейшло право вимоги за договором, укладеним 29 жовтня 2007 року між ТОВ «Агрофірма «Онікс» та ПП «Альстар» щодо зберігання 215 390 кг пшениці вартістю 258 468 грн.

У липні 2013 року ПП «Альстар» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Онікс» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

На обґрунтування зустрічного позову підприємством посилалось на те, що 29 жовтня 2007 року ПП «Альстар» на підставі накладної прийняло на зберігання від ТОВ «Агрофірма «Онікс» 215 390 кг пшениці.

14 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Онікс» було укладено договір відступлення права вимоги відносно повернення даної пшениці, проте цей договір не відповідає вимогам цивільного законодавства.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року в первісному та зустрічному позовах відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в первісному позові ОСОБА_2 про стягнення вартості зерна, переданого на зберігання, та збитків. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -просить скасувати оскаржувані рішення судів у частині первісного позову про стягнення вартості зерна та відшкодування збитків, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення із встановленням порядку його виконання.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 про стягнення з ПП «Альстар» вартості зерна та відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутні докази щодо укладення письмового договору зберігання зерна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про відмову в позові в цій частині, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на час укладення договору зберігання між ТОВ «Агрофірма «Онікс» та ПП «Альстар» 29 жовтня 2007 року, останнє надавало послуги зберігання відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України. Укладення договору зберігання у письмовій формі підтверджено накладною із зазначенням кількості зерна, переданого на зберігання. Із урахуванням цих обставин, а також того, що відповідно до досліджених доказів передане на зберігання зерно відповідної якості зберігається відповідачем ПП «Альстар» на час вирішення судами цієї справи, відсутні підстави для стягнення з ПП «Альстар» вартості такого зерна та відшкодування завданих йому збитків.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про безоплатність договору зберігання, як і про те, що суди необґрунтовано не взяли до уваги надані позивачем докази, що станом на 8 січня 2008 року при огляді зерноприймального підприємства ПП «Альстар» у останнього не було зерна на зберіганні, не спростовують висновків апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення з ПП «Альстар» вартості зерна, яке відповідно до досліджених апеляційним судом доказів на час вирішення спору зберігається останнім.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко