Справа №490/9234/14-ц 02.08.2016 02.08.2016 02.08.2016
Провадження №22-ц/784/1786/16
Справа № 490/9234/14-ц Головуючий першої інстанції: Чулуп О.С.
Провадження № 22-ц/784/1786/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Туроператор Ільтур» (далі ТОВ «Туроператор Ільтур») про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позивачка вказувала, що 13 червня 2014 року вона передала відповідачці грошові кошти у сумі 12 400 грн. в якості передплати за тур до Республіки Болгарія, м. Созополь, Villa Peppi 3*. Через декілька днів частину суми в розмірі 1 400 грн. відповідачка їй повернула, а 27 червня 2014 року повідомила, що подорож не відбудеться, проте, залишок коштів не поверне у звязку з тим, що їх у неї немає. На думку ОСОБА_3, оскільки між не та відповідачкою не було укладено в письмовій формі договір про надання туристичних послуг, не погоджені усі істотні умови такого договору, що передбачені ст. 20 Закону України «Про туризм», то відповідачка зобовязана повернути їй грошові кошти у сумі 11 000 гривень як безпідставно набуте майно відповідно до вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Крім того, посилаючись на ст.ст.536, 1048 ЦК України, позивач вважає, що ФОП ОСОБА_4 зобовязана сплатити на її користь проценти за користування коштами.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_3 просила стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь: кошти, отримані без достатньої правової підстави в розмірі 11 000грн., проценти за користування чужими грошима у сумі 3 679 грн. 93 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., судовий збір у розмірі 243 грн. 60коп..

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Туроператор Ільтур».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1419 грн. 09 коп. Стягнуто з ТОВ «Туроператор Ільтур» на користь ОСОБА_3 13260 грн. 84 коп. Також стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування судового збору в розмірі 23,57грн. Стягнуто з ТОВ «Туроператор Ільтур» на користь ОСОБА_3 відшкодування судового збору в розмірі 220,04 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права у звязку із залученням до участі у справі без її клопотання і згоди на це в якості співвідповідача ТОВ «Туроператор Ільтур», а також невірну оцінку судом доказів, просила скасувати рішення в частині стягнення з ТОВ «Туроператор Ільтур» на її користь грошових коштів в розмірі 13260 грн. 84 коп. та відшкодування судового збору в розмірі 220 грн. 04 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути додатково ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави, в розмірі 9 936 грн. 76 коп., проценти за користування чужими грошима у сумі 3 324 грн. 09 коп. та відшкодування судового збору у розмірі 280 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з метою оплати туристичних послуг надала відповідачам 11000грн., з яких ТОВ «Туроператор Ільтур» отримало 9936грн.76коп., а ФОП ОСОБА_4 1063грн. Зазначені кошти отримані відповідачами без достатніх правових підстав, оскільки письмовий договір на туристичне обслуговування сторонами не укладався, ваучер позивачці не надавався, сторони не досягли згоди щодо такої істотної умови договору як готель проживання та ОСОБА_3 не скористалась туристичною послугою, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України вони підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки, також пропорційно до отриманих відповідачами сум з них підлягають стягненню нараховані позивачкою проценти.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися.

Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Обравши способом захисту стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, тобто, як отримані відповідачем без достатньої правової підстави, позивач в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний довести саме ті обставини, на які він посилається.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_4 на підставі агентського договору, укладеного 13 січня 2014 року з ТОВ «Туроператор Ільтур», від імені, за дорученням та за рахунок останнього, надає як Турагент посередницькі послуги з реалізації туристичних послуг Туроператора (а.с. 18-25). 13 червня 2014 року ОСОБА_3 передала ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 12 400 грн. в якості передплати за тур до Республіки Болгарія, м. Созополь, Villa Peppi 3*, що підтверджується відповідною квитанцією серія 08-СВК № 466500 від 13.06.2014 року (а.с. 91-а). Через декілька днів частину суми в розмірі 1 400 грн. ФОП ОСОБА_4 повернула позивачці, що сторонами було підтверджено. Як вбачається із електронної переписки відповідачів у звязку із не підтвердженням ТОВ «Туроператор Ільтур» вільних місць у готелі Villa Peppi 3* ФОП ОСОБА_4 було узгоджено із ТОВ «Туроператор Ільтур» бронювання для сімї позивачки проживання у готелі ILCLAB Royal Palm (Республіки Болгарія, м. Созополь) із відповідним трансфером, в звязку із чим на підставі виставленого Туроператором «Ільтур» рахунку фактури № 20296 від 17.06.2014 року останньому ФОП ОСОБА_4 було перераховано за туристичні послуги 9936 грн. 76коп. згідно банківській квитанції від 18.06.2014 року (а.с. 15, 16, 37). Проте, туристичні послуги Туроператором не були надані.

Отже, як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач ФОП ОСОБА_4 набула спірні кошти за існування достатніх правових підстав, оскільки ці кошти були передані позивачкою на виконання договірних зобовязань у якості оплати туристичних послуг.

Сам по собі той факт, що між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 не було укладено у письмовій чи електронній формі договору на туристичне обслуговування із зазначенням усіх істотних умов договору, що передбачені ст. 20 Закону України «Про туризм», не доводить отримання відповідачкою спірних коштів без достатніх правових підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини сторін регулюються нормами зобовязального права, а не статтею 1212 ЦК України, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3

Посилання апелянта на недоведеність факту узгодження із нею суттєвих умов договору на туристичне обслуговування не мають правового значення для вирішення даного спору з огляду на предмет та підстави заявлених ОСОБА_3 позовних вимог

Разом із тим є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи зі змісту вказаної статті, суд за відсутності умов, передбачених даною нормою, з власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, оскільки право визначення особи відповідача надано виключно позивачеві.

Проте, у порушення вищевикладених процесуальних норм закону ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Туроператор Ільтур», хоча позивачка ОСОБА_3 проти цього заперечувала.

Згідно приписів ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом першої інстанції унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин сторін був застосований закон, який не поширюється на ці правовідносини, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Туроператор Ільтур» про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.С. Довжук

ОСОБА_5