Справа № 355/1531/15-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/2711/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 4 19.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про припинення та визнання права власності. Заявлений позов мотивував тим, що разом із відповідачем є співвласниками відповідно 57/100 та 43/100 частин будинку по АДРЕСА_1. Відповідач проживала в будинку і була зареєстрована в ньому до 1968 року, а після укладення шлюбу проживає в будинку чоловіка. В подальшому будинок, належний сім'ї ОСОБА_2, потрапив під знос; відповідач та її чоловік відмовились отримувати квартиру та вимагали придбання для сім'ї приватного будинку або виділення коштів на його придбання. Фінансове становище КПКП «Молнія», на якому працювали чоловік відповідача ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5, не дозволяло придбати будинок. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з пропозицією умовити керівництво підприємства виділити його сім'ї кошти на придбання будинку, і у разі виділення коштів пообіцяв, що відповідач відмовиться від належної їй частини будинку та розпорядиться нею на користь позивача. В результаті сім'ї відповідача були виділені кошти і вона придбала житловий будинок по АДРЕСА_2, однак відповідач не виконала умов, на яких сім'я ОСОБА_4 отримала кошти, та не передала йому у власність 43/100 частини будинку. Витрат по утриманню будинку відповідач не несе, він підтримує будинок в належному стані, проводить його ремонт. Спільне користування будинком є неможливим, оскільки він будувався як одноквартирний і має загальну систему опалення, газопостачання та електропостачання, припинення права на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача і членам її сім'ї, оскільки у відповідача на праві спільної сумісної власності перебуває житловий будинок АДРЕСА_2. Просив визнати за ним право власності на 43/100 частин будинку АДРЕСА_1, належну ОСОБА_2, стягнути із нього на користь відповідача 41816,28 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, припинено право власності ОСОБА_2 на 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 43/100 частин будинку в сумі 41826,28 грн., визнано за ОСОБА_3 право власності на 43/100 частин будинку.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що докази, отримані представником позивача ОСОБА_6 не можуть братись до уваги судом, оскільки останній не має статусу адвоката і отримав їх незаконно. Суд незаконно застосував ст. 365 ЦК України, зазначаючи, що її частка незначна і не може бути виділена в натурі, оскільки будинок має два окремі входи, а її частка складає 43/100 частин будинку. Суд помилково вважав, що вона забезпечена житлом, разом із тим вона два роки не проживає за місцем реєстрації і намагається потрапити у свою законну власність, співвласником якої є ОСОБА_3 Оцінка домоволодіння не була проведена експертом, що призвело до заниження вартості будинку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно померлого згідно заповіту від 12 грудня 1989 року, відповідно до якого все своє майно та житловий будинок по АДРЕСА_1 він заповів: частину будинку з входом зі сторони провулку Банного та сарай дерев'яний, погріб заповів дочці ОСОБА_2, а частину будинку з входом зі сторони вулиці Набережна та гараж заповів сину ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 1990 року ОСОБА_2 є спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з 43/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1. Крім будинку на ділянці маються: сарай, погріб, гараж, літня кухня, огорожа, колодязь. Дане свідоцтво зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому БТІ 03 жовтня 1990 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 квітня 1990 року ОСОБА_3 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з 57/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1. Крім будинку на ділянці маються: сарай, погріб, гараж, літня кухня, огорожа, колодязь. Дане свідоцтво зареєстровано Баришівським БТІ 03 жовтня 1990 року.

ОСОБА_2 05 серпня 1967 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис № 36 від 05 серпня 1967 року Баришівським бюро ЗАГСу (а. с. 95-96).

21 грудня 1999 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, ОСОБА_9, згідно якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4, ОСОБА_9 купили житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 в рівних частинах кожний (а. с. 78). З 25 січня 2000 року відповідачка ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 98 - 100).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про припинення та визнання права власності, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість спільного володіння та користування співвласниками майном і необхідність припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на її 43/100 частини спірного домоволодіння; а також про те, що частка ОСОБА_2 є меншою, таке припинення не зашкодить інтересам відповідача, так як вона забезпечена житлом в іншому домоволодінні, де постійно тривалий час проживає.

Однак із такими висновками колегія суддів не може погодитися із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Разом із тим, надані позивачем докази не можуть беззаперечно свідчити а ні про незначний розмір частки відповідача, який майже дорівнює розміру частки позивача, а ні про неподільність житлового будинку, оскільки встановлення можливості чи неможливості поділу будинку в натурі потребує спеціальних знань у галузі будівництва, а ні про неможливість спільного володіння і користування майном.

Докази одноособової сплати комунальних платежів і проведення ремонту позивачем самі по собі не підтверджують і не спростовують підстав для припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, а стосуються обов'язку співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, що передбачений ст. 360 ЦК України.

Обставини набуття сім'єю відповідача права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в смт. Баришівка також не доводить підстав для припинення права відповідача на частку в праві спільної власності.

Також сумнівним є спосіб визначення судом першої інстанції вартості спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Разом із тим, суд першої інстанції визначив вартість будинку на підставі звіту, складеного на замовлення позивача, особою, яка не попереджалася про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, та стягнув компенсацію вартості частки на користь відповідача без урахування земельної компоненти; питання про можливість виділення частки відповідача в натурі взагалі не вирішувалося.

За таких обставин суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на її частку в праві власності на спірне майно.

Таким чином висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи, отже рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено підстав, за наявності яких відповідно до ст. 365 ЦК України право на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника може бути припинено, а відтак колегія суддів відмовляє позивачу в задоволенні позову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 535,92 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 535,92 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.