Справа № 569/9865/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

з секретарем Слободенюк В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі позивач) просить розірвати шлюб з ОСОБА_3 (надалі відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сімї не склалися, вони не підтримують шлюбних стосунків, сімя фактично розпалася. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку позивач просить залишити проживати з відповідачем. Спору про поділ майна немає. Позивач переконаний в неможливості примирення із відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з нею.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Рівне від 12 жовтня 2002 року, серії 1-ГЮ № 057965, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 12 жовтня 2002 року, актовий запис № 1464. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_2, дружині - ОСОБА_2.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що сторони не підтримують подружніх стосунків і категорично не погоджуються на примирення, що також підтверджується поданою відповідачем заявою до суду.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне розяснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №161492 (а.с.7) .

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В судовому засіданні представник позивача просив залишити дитину проживати з відповідачем, відповідач в заяві від 21 вересня 2016 року не заперечувала проти залишення спільної дитини проживати з нею, тому сторонами досягнуто згоди в питанні щодо місця проживання їхньої неповнолітньої дочки - з її матір'ю відповідачем по даній справі.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. (а.с.1).

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, представник позивача в судовому засіданні вказав, що позивач просить не стягувати із відповідача понесені ним судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 24, 105, 112, 114, 115, 157, 159, 160, 161 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Рівне 12 жовтня 2002 року, актовий запис № 1464 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О. Першко