Справа № 462/634/16 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6788/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М, ОСОБА_2,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Львівського державного університету внутрішніх справ, третя особа ректор Львівського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_8, про визнання недійсною умови контракту, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.10.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6, яка в процесі розгляду справи змінила прізвище «Наугольник» на «Сікорська», відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_6 ОСОБА_7, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що контракт, укладений між відповідачем та ОСОБА_6 терміном з 21.09.2015 року по 31.12.2015 року, не відповідає пункту 2.4 Положення про порядок заміщення посад науково-педагогічних працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, затвердженого наказом №104 від 05.04.2011 року, відповідно до якого контракт укладається на термін від 1 до 5 років. Крім цього, вважає, що така умова контракту щодо строку його дії не відповідає вимогам частини 12 статті 55 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до якої, в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватись за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році. За позицією апелянта, з урахуванням наведених вище норм Закону України «Про вищу освіту» та локального нормативного акту Львівського державного університету внутрішніх справ, контракт з позивачем повинен був укладатись на строк не менше одного року або на термін до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади. Апелянт зазначає, що оспорювана нею умова контракту щодо строку його дії не відповідає вимогам Закону України «Про вищу освіту» та локальним нормативним актам і погіршує становище ОСОБА_6, як науково-педагогічного працівника, порівняно з чинним законодавством про працю та локальними нормативними актами, а тому відповідно до пункту 2.7 згаданого вище Положення, вважається недійсною. Апелянт вважає незаконним звільнення позивача, оскільки відповідачем всупереч вимогам статті 55 Закону України «Про вищу освіту» не було проведено конкурсу на заміщення вакантної посади, яку обіймала позивач, до її звільнення з посади 31.12.2015 року, чим позбавлено участі позивача в конкурсі. На думку апелянта, висновок суду про те, що ОСОБА_6 не виявила бажання взяти участь у конкурсі, є безпідставним, оскільки 29.12.2015 року вона зверталась до відповідача з заявою про продовження контракту з 01.01.2016 року і подала звіт про виконану роботу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 є кандидатом психологічних наук і до звільнення обіймала посаду доцента кафедри практичної психології факультету психології Львівського державного університету внутрішніх справ.

Починаючи з 01.09.2008 року, позивач працювала у Львівському державному університеті внутрішніх справ на умовах строкового трудового договору за контрактом.

17.01.2015 року з позивачем було укладено черговий контракт на термін з 17.01.2015 року по 31.08.2015 року (а.с.38-41, 146-147).

За результатами проведеного 31.08.2015 року конкурсу, рішенням Вченої ради Львівського державного університету внутрішніх позивач ОСОБА_6 не була рекомендована до призначення на посаду доцента кафедри практичної психології.

На підставі заяви позивача від 16.09.2015 року (а.с.41), за погодженням сторін, наказом ректора Львівського державного університету внутрішніх справ від 21.09.2015 року №655 о/с із внесеними до нього змінами наказом від 20.10.2015 року №729 о/с (а.с.129-130) позивача ОСОБА_6 призначено на посаду доцента кафедри практичної психології факультету психології за контрактом на період з 21.09.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до частини 12 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» та укладено з нею контракт на термін з 21.09.2015 року по 31.12.2015 року (а.с.32-36, 148-149), який оспорює позивач.

Наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 30.12.2015 року №924 о/с ОСОБА_6 звільнено з посади доцента кафедри практичної психології факультету психології у звязку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2015 року (а.с.150).

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 54 Закону України «Про освіту» передбачено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Частиною 12 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Відповідно до пункту 1.8 Положення про порядок заміщення посад науково-педагогічних працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, затвердженого наказом №104 від 05.04.2011 року, у виняткових випадках ректор має право призначити осіб на посади науково-педагогічних працівників за строковим трудовим договором (контрактом) до обрання за конкурсом, але на строк не довше, ніж до закінчення поточного навчального року.

29.12.2015 року ОСОБА_6 зверталася до відповідача з заявою про продовження з нею контракту з 01.01.2016 року та подала на кафедру письмовий звіт про проведену роботу, однак, відповідач відмовився від продовження трудового договору і звільнив позивача на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2015 року «припинення трудового договору у звязку із закінченням його строку».

В оголошеному перед новим навчальним роком та проведеному 31.08.2016 року конкурсі на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників університету позивач участі не брала, оскільки заяви про участь в такому конкурсі не подавала, а тому посилання апелянта на те, що заявою про участь в конкурсі є заява позивача від 29.12.2015 року про продовження дії укладеного з нею строкового трудового договору, колегія суддів вважає безпідставними.

Відсутність необхідності проведення конкурсу раніше, відповідач обґрунтовує тим, що розподіл навчального навантаження між науково-педагогічними працівниками було здійснено на початку 2015-2016 навчального року і позивач повністю виконала заплановане навантаження з предмету «психологія стресу», який викладався нею в першому семестрі, до 31.12.2015 року (а.с.42).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що укладення з позивачем оспорюваного нею контракту відповідає вимогам закону, а отже, позивача правомірно звільнено з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_2