АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/4063/1 Головуючий в І інстанції:Гаврильченко Ю.В. Номер провадження: 22-ц/791/1225/16 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Голопристанське лісомисливське господарство» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 липня 2015 року він був прийнятий на роботу бухгалтером Збур`ївського лісництва ДП «Голопристанське ЛМГ». У звязку з погіршенням стану здоровя 06 жовтня 2015 року він через поштове відділення на адресу підприємства направив заяву про звільнення із займаної посади за станом здоровя. З 10 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній клінічній лікарні. 21 жовтня 2015 року вийшовши на роботу зясував, що він не звільнений, аванс йому не нарахований, він залишився без засобів до існування та грошових коштів, які потрібні були йому щоб добиратися до роботи, що змусило позивача подати заяву про звільнення 26 жовтня 2015 року. Згідно наказу № 73-ос від 26 жовтня 2015 року його звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Позивач вважає таку причину його звільнення незаконною, та з посиланням на п.1 ст.36, ст. 47 КЗпП України просить змінити формулювання причин його звільнення, зазначивши причиною звільнення - порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та після уточнення позовних вимог просив стягнути з ДП «Голопристанське лісомисливське господарство» на його користь вихідну допомогу в розмірі 7212 гривень.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5, в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки діям відповідача при його звільненні, порушенням його прав, які були допущені відповідачем та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність порушень трудового законодавства зі сторони підприємства щодо звільнення позивача.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 23 липня 2015 року позивач був прийнятий на посаду бухгалтера Збур`ївського лісництва ДП «Голопристанське ЛМГ» на період декретної відпустки основного працівника, з оплатою праці згідно штатного розпису, з 6-ти денним строком стажування.

06 жовтня 2015 року позивачем на ім`я виконуючого лісничого було направлено засобами поштового звязку заяву про звільнення із займаної посади позивача за згодою сторін у звязку з погіршенням його здоровя, яку згідно поштового повідомлення, в.о. лісничого отримав 08 жовтня 2015 року.

Як вбачається з епікризу №17459 ОСОБА_5 з 10 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній клінічній лікарні, що також підтверджується табелем обліку робочого часу.

26 жовтня 2015 року позивач звернувся до т.в.о. ДП «Голопристанське ЛМГ» із заявою про його звільнення з займаної посади бухгалтера за згодою сторін.

Відповідно до наказу № 73-ОС від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_5 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін), в зв'язку з поданою ним 26 жовтня 2015 року заявою та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований період з 23 липня 2015 26 жовтня 2015 року 9 календарних днів.

З позивачем проведено повний розрахунок і заборгованість по нарахованій заробітній платі відсутня, вказаний факт сторони не оспорюють і не спростовують.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Із змісту ст. 38 КЗпП України випливає, що за відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це у межах двотижневого строку.

Як вбачається із матеріалів справи, у заяві про звільнення датованій 6 жовтня 2015 року ОСОБА_5 не зазначив дати з якої просить його звільнити. (а.с. 4).

При цьому ОСОБА_5 не посилався, як на підставу звільнення за власним бажанням, на невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Сторони наведених обставин при вирішенні питання про звільнення не обговорювали і припинення трудових відносин з ним не повязували.

З 10 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній клінічній лікарні, і тому підприємство правомірно не здійснювало звільнення позивача у вказаний період.

26 жовтня 2015 року позивач знову звернувся до відповідача з заявою про звільнення з займаної посади зазначивши в заяві причину звільнення - за згодою сторін та дату з якої просить його звільнити - 26 жовтня 2016 року.

Відповідно до наказу № 73-ОС від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_5 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, що йому не дали можливість написати заяву про звільнення з зазначенням підстави звільнення порушення власником законодавства про працю, оскільки позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надано.

Оскільки судом встановлено, що при звільненні позивача 26 жовтня 2015 року підприємством не було порушено законодавства про працю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Цуканова

ОСОБА_2