Номер справи 220/2172/15-ц
Номер провадження № 2/220/83/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Пономарьова О.П.;

при секретарі - Міщенко В.Г.;

за участі:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідачів - ОСОБА_3;

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12., ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про стягнення суми займу, та по зустрічному позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12., ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2015 року позивач звернувся до суду з однорідними позовними вимогами до відповідачів про стягнення суми займу.

19.02.2016 року, за клопотанням представника відповідачів ці позови, згідно ухвали суду, були обєднані в одне провадження. Справі з обєднаними позовними вимогами присвоєно номер № 220/2172/15-ц.

В своїй позовній заяві позивач вказав, що відповідачі не бажають йому повертати борг, а тому борг повинно бути стягнуто з відповідачів примусово, мотивуючи свою заяву тим, що:

01.04.2012 року між ним, позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_4, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_4. Згідно цього договору ОСОБА_4, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 16800 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі але ОСОБА_4 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписці дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти у розмірі 30 976,65 гривень, з якої: 29485,65 гривень - в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, 1491,00 грн. - в рахунок сплати 3% річних, 487,20 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_4

Крім того 30.12.2011 між позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_13, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_5. Згідно цього договору ОСОБА_5, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 17700,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. ОСОБА_1, умови договору виконав в повному обсязі, а відповідач, хоча і повернув 10.04.2012 року частину боргу ОСОБА_1, в розмірі 2250,00 грн., в свою чергу, іншу частину боргу, 15450,00 грн., яку зобовязувався повернути до 31.12.2012 року, не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 15450,00 гривень та 487,20 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_5.

Крім того 29.12.2011 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_7, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_7. Згідно цього договору ОСОБА_7, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 88271,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. Після цього 20.04.2012 року додатково ОСОБА_7, позичив у ОСОБА_1 3600,00 грн., про що також написав розписку, зобовязавшись повернути всю суму боргу до 31.12.2012 року. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі але ОСОБА_7 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписках дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти у розмірі 176 953,15 гривень, з якої - 168 798,39 гривень в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, 8154 76 грн. в рахунок сплати 3% річних та витрати на правову допомогу. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписки, що були складені ОСОБА_7.

Крім того 29.02.2012 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_9, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_9 Згідно цього договору ОСОБА_9, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 6175,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі але ОСОБА_9 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписці дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти у розмірі 11873,73 гривень, з якої: 10837,73 гривень - в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, 548,80 грн. - в рахунок сплати 3% річних, 487,20 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_9.

Крім того 17.03.2012 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_10, як позичальником, було укладено договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_10 Згідно цього договору ОСОБА_10, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 9730 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі, але ОСОБА_10 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписці дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 17414,81 грн., в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції та 551,20 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_10.

Крім того 25.12.2011 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_11, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_11 Згідно цього договору ОСОБА_11, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 12165,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі, але ОСОБА_11 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписці дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти у розмірі 22914,37 гривень, з якої: 21350,77 гривень - в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, 10076,40 грн. - в рахунок сплати 3% річних, 487,20 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_11 Згідно з заявою позивача про уточнення позовних вимог та враховуючи, що ОСОБА_11 сплатив частину боргу до розгляду судом справи по суті, позивач просив стягнути з ОСОБА_11 10548,00 грн. основної суми боргу та 1487,20 грн. судових витрат.

Крім того 06.03.2014 року між, позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_12, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_12. Згідно цього договору ОСОБА_12, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 52 460 грн., згодом, 24.03.2014 року додатково узяв 6570,00 грн., а 19.05.2014 року узяв ще 4800 грн., які зобовязався повернути. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі але ОСОБА_12 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписці дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 94315,65 гривень, з якої: 91468,32 гривень - в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, 1914,00 грн. - в рахунок сплати 3% річних, 933,33 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_12

Крім того, 21.05.2012 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_6, як позичальником, було укладеного договір позики грошових коштів, оформлений борговою розпискою, яку склав ОСОБА_6. Згідно цього договору ОСОБА_6, взяв у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 16620,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року. Позивачем ОСОБА_1 умови договору були виконані в повному обсязі але ОСОБА_6 грошові зобовязання перед позивачем на вказану у розписці дату не виконав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував. Тому ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 31942,50 гривень, з якої: 29895,50 гривень - в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, 1495,80 грн. - в рахунок сплати 3% річних, 551,20 грн. - в рахунок сплати судового збору. На підтвердження цих договірних зобовязань надав суду розписку, що була складена ОСОБА_6

У першому ж судовому засіданні позивач ОСОБА_1, суду пояснив, що дійсно згідно договору купівлі продажу він зі свого боку продав насіння соняха всім восьми відповідачам в різній кількості, в різний час та на різну суму. При цьому в жодного з відповідачів не було коштів сплатити за отриманий товар. При цьому він з кожним з відповідачів оформив розписку на суму боргу коштів за отримане насіння. Ці розписки відповідачі писали самостійно без примусу з його боку. Він вважає, що якби відповідачів такий договір не влаштовував, то вони б його з ним не укладали.

В свою чергу, відповідачі, в особі свого представника ОСОБА_3, надали до суду зустрічну позовну заяву про визнання договорів позики недійсними між ними та позивачем ОСОБА_1, мотивуючи свою заяву тим, що вказаних грошових коштів вони не отримували, а лише купували в ОСОБА_1 насіння соняшника, яке згодом виявилося неякісним, в зв'язку з чим ними були понесені величезні збитки.

До травня 2014 року ні позивачі по зустрічному позову ні інші постраждалі не могли знайти ОСОБА_1, а в травні 2014 року він приїхав до одного з позивачів та сам запропонував сплатити йому за насіння 70 % коштів, але той відмовився, адже насіння було неякісне і він зазнав великі збитки через це.

Таким чином, на думку позивачів по зустрічному позову, вказані договори позики, на який посилається ОСОБА_1 у своїх позовах, потрібно визнати недійсним з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту пересилання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні було встановлено, що дійсно відповідачі по первинному позову отримали у позивач ОСОБА_1, насіння соняха, та згідно розписок зобовязалися сплатити йому вартість цього насіння до узгодженої дати. Однак не отримавши бажаного результату відповідачі вирішили не повертати борг позивачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливали на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, є досить очевидним, те що при написанні розписок відповідачами їх було введено ОСОБА_1 в оману, адже продаючи їм насіння соняшника ОСОБА_1 знав про його неналежну якість і вже тоді розраховував на стягнення з відповідачів вказаних у розписці коштів, які насправді від нього ніхто з них не отримував.

В судовому засіданні відповідачі по первинному позову, даючи однорідні пояснення, згідно яких вказували, що отримували неякісне насіння від ОСОБА_1 та за домовленістю з ним писали розписки про отримання ними грошових коштів, а не саме насіння соняха, просили суд визнати договори позики недійсними. В той же час, всі вони погоджувалися з тим, що при отриманні від ОСОБА_1 насіння соняшника, хоча і просили його про надання сертифікатів якості на продукцію, але не наполягали на цьому та писали розписки про отримання ними грошових коштів від ОСОБА_1 без будь якого фізичного насильства або впливу тяжкої обставини.

Представник відповідачів, адвокат ОСОБА_3, також заявила, що договори позики були складені під впливом обману зі сторони ОСОБА_1, тому мають бути визнані недійсними.

В свою чергу представник позивача по первинному позову, ОСОБА_2, в судовому засіданні категорично заперечив, що ОСОБА_1 заздалегідь знав про те, що насіння соняшника неякісне та навмисно ввів в оману покупців, змусивши останніх написати розписки про отримання ними саме грошових коштів. Навпаки, відповідачі самі, без будь якого впливу зі сторони ОСОБА_1, не вимагаючи від нього додаткових документів на продукцію, самостійно складали розписки та отримували після цього від ОСОБА_1, насіння соняшника, що не є якоюсь незаконною дією. Крім того, відповідачі, в подальшому, після того як дізналися про не якість насіння, не зробили жодних дій, щодо законного підтвердження не якості, тому представник позивача вважає, що договори позики є законними та обґрунтованими. При цьому адвокат ОСОБА_2, заявив, що згідно ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі продажу, найму майна, або з іншої підстави, може бути змінений позиковим зобовязанням, та вважає що таке і відбулось між сторонами, так як на момент отримання насіння соняха відповідачі не мали змоги провести розрахунок та написали позикові розписки і таким чином відбулась новація боргу у позикове зобовязання.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримав виступ свого представника, просив його позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що у різні дати, які описані вище, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, укладено договори позики на різні суми, які описані вище з однім і тим же строком повернення 31.12.2012 р., про що відповідачі написали розписки. У судовому засіданні встановлено, що позикові зобовязанні у вигляді розписок відповідачами написані власноруч, без будь яких примусів як самого позивача так і інших осіб.

Судом також встановлено, що відповідачі до теперішнього часу грошові кошти, отримані ними за договорами позики, не повернули або повернули частково. Доказів іншого суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У судовому засіданні було встановлено, що відповідачі у вказаний в розписках час не повернули борг і до теперішнього часу мають боргові зобовязання перед позивачем.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного та враховуючи, що зобовязання відповідачів перед позивачем по виплаті заборгованості не виконані до теперішнього часу, суд погоджується з доводами позивача, як законними та обґрунтованими, та стягує з відповідачів суму інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє їх в повному обсязі.

С стосовно позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, до ОСОБА_1, про визнання договорів позики недійсними суд вважає за не можливе їх задовольнити, так як факт обману позивачів по зустрічному позову не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір по кожному позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд вважає за необхідне задовольнити його вимоги і в частині стягнення з відповідача суми сплаченої ним адвокату за надання юридичних послуг.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 526, 530, 625, 1046, 1049, 1053 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 209, 212-215,218, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики з врахуванням індексів інфляції, трьох відсотки річних від суми основного зобовязання, витрати по оплаті судового збору, витрати адвокату за надання юридичних послуг з:

ОСОБА_7, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 2 Великоновосілківського району Донецької області, всього 178641,15 (сто сімдесят вісім тисяч шістсот сорок одна) грн. 15 коп.;

ОСОБА_4, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 61 Великоновосілківського району Донецької області, всього 31463,85 (тридцять одну тисячу чотириста шістдесят три) грн. 85 коп.;

ОСОБА_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 14 Великоновосілківського району Донецької області , всього 15937,20 (пятнадцять тисяч девятсот тридцять сім) грн. 20 коп.;

ОСОБА_9, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 189 Великоновосілківського району Донецької області, всього 11873,73 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 73 коп.;

ОСОБА_11, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 241 Великоновосілківського району Донецької області, всього 12035,20 (дванадцять тисяч тридцять пять) грн. 20 коп.;

ОСОБА_10, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 7 Великоновосілківського району Донецької області, всього 17966,01 (сімнадцять тисяч девятсот шістдесят шість) грн. 01 коп.;

ОСОБА_12, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 б. 23 Великоновосілківського району Донецької області, всього 94315,65 (девяносто чотири тисячі триста пятнадцять) грн. 65 коп..

ОСОБА_6, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, б. 31 Великоновосілківського району Донецької області, всього 31942,50 (тридцять одна тисяча девятсот сорок дві) грн. 50 коп..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_1, про визнання договорів позики недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П. Пономарьов.