У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, просив скасувати наказ від 14 квітня 2015 року № 616-К про припинення трудового договору та поновити його на посаді провідного юрисконсульта публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком»), стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 35 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01 серпня 2005 року його було прийнято на посаду юрисконсульта у Львівську філію Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» (правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком»), а 15 березня 2013 року його було переведено на посаду провідного юрисконсульта філії «Дирекція первинної мережі ПАТ «Укртелеком».

12 лютого 2015 року його було ознайомлено із попередженням від 06 лютого 2015 року № 310 про майбутнє звільнення з 14 квітня 2015 року, а 14 квітня 2015 року - звільнено із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 10 квітня 2015 року № 616-К.

Проте зазначене звільнення є незаконним, оскільки роботодавець не запропонував йому перевестись на іншу роботу на цьому ж підприємстві. Крім того, звільнення відбулось без отримання роботодавцем попередньої згоди від первинної профспілкової організації на його звільнення.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить вказані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скариг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що відповідно до наказу філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ «Укртелеком» від 14 березня 2013 року № 233-К ОСОБА_6 переведено до відділу правового забезпечення філії «Дирекція первинної мережі» на посаду провідного юрисконсульта.

Відповідно до наказу ПАТ «Укртелеком» від 30 січня 2015 року № 55 скорочено штат працівників філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ «Укртелеком», у зв'язку із чим внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком».

12 лютого 2015 року ОСОБА_6 було ознайомлено під підпис із попередженням від 05 лютого 2015 року № 310 про наступне звільнення з 14 квітня 2015 року із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до наказу філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ «Укртелеком» № 616-К про припинення трудового договору, з якими ОСОБА_6 було ознайомлено 10 квітня 2015 року, з 14 квітня 2015 року його звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що роботодавцем дотримано порядок звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки 12 лютого 2015 року та 23 лютого 2015 року працівнику було запропоновано вакантні посади у ПАТ «Укртелеком», від яких він відмовився, 12 березня 2015 року йому було додатково запропоновано вакантні посади на підприємстві, від ознайомлення з яким він відмовився. Крім того, 01 квітня 2015 року на спільному засіданні адміністрації та профкому первинної профспілкової організації РЦТЕТМ-6 надано згоду на розірвання трудового договору із ОСОБА_6 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників.

Згідно із ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною 1 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно із ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Положення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 43, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України дають підстави для висновку про те, що у разі звільнення особи у зв'язку зі скороченням штату роботодавцем має бути дотримано встановлений КЗпП України порядок звільнення, а саме: не пізніше ніж за два місяці до звільнення особу має бути персонально попереджено про звільнення у зв'язку з таким скороченням штату із пропонуванням іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою, позивач посилався на те, що 02 та 23 лютого 2015 року йому було запропоновано вакантні посади у ПАТ «Укртелеком» тільки у межах Львівської області.

Як убачається із матеріалів справи, 02 лютого 2015 року та 23 лютого 2015 року ОСОБА_6 під підпис було ознайомлено із вакансіями (а. с. 66, 104).

Проте із зазначених розписок незрозуміло, з якими саме вакансіями було ознайомлено працівника, а додані до розписок переліки вакантних посад на ПАТ «Укртелеком» не містять дати формування вакансій та не дають можливості дійти однозначного висновку про те, що саме вказані у них посади було запропоновано працівнику (а. с. 67-103, 105-110).

Суди попередніх інстанцій доводів позивача належним чином не перевірили та належної оцінки їм не дали, не мотивували, якими доказами підтверджується ознайомлення позивача із усіма наявними вакансіями у філіях ПАТ «Укртелеком» на території України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі - Закон) виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою, позивач посилався також на те, що на засідання профспілкового комітету, де розглядалось подання роботодавця про розірвання з ним трудового договору, його не викликали та участі у ньому він не брав, від участі в засіданні він не відмовлявся.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій зазначені вище обставини залишили поза увагою, не навели мотивів, з яких вважали відсутніми факти, якими обґрунтовувався позов, внаслідок чогоне з'ясували: чи повідомляли працівника про розгляд подання роботодавця про його звільнення, чи була письмова заява працівника про розгляд такого подання за його відсутності, та не перевірили, чи було дотримано вимоги ч. 2 ст. 39 Закону.

Оскільки допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук