АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/2296/15-ц
Провадження № 22-ц/792/900/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Кошельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства „Дельта Банк на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ „Дельта Банк (далі банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 337 248 грн. 40 коп., визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 196,5 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., що належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, провул. Покришкіна, 4.

На обґрунтування позову банк зазначив, що 17 листопада 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 10 000 доларів США під 12,3 % річних строком до 18 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки житлового будинку із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, провул. Покришкіна, 4.

На підставі договору купівлі-продажу від 8 грудня 2011 року право вимоги за договором про надання споживчого кредиту перейшло до ПАТ „Дельта Банк.

Станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становила 337 248 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 23 грудня 2015 року позовну заяву задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.11.2006 року в сумі 15 286,20 дол. США, що еквівалентно 353 827 грн. 24 коп., звернуто стягнення на житловий будинок, хлів цегляний та хлів камінний, льох камінний, огорожу металеву, загальною площею 196,5 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., що розташовані на земельній ділянці по провул. Покришкіна,4 в м. Старокостянтинові та належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, шляхом набуття власності ПАТ „Дельта Банк на вказане майно за ринковою вартістю 1 105 328 грн. без ПДВ. Стягнуто з ПАТ „Дельта Банк на користь ОСОБА_1 перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя в сумі 676 350 грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в сумі 3654 грн. Вказано на те, що рішення на час дії Закону України „Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті виконанню не підлягає.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 676350,72 грн. та ухвалити рішення про повне задоволення його вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд прийшов до помилкового висновку про необхідність стягнення з банку на користь іпотекодавця перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя, оскільки передбачене Законом України „Про іпотеку право на отримання відповідної суми грошових коштів іпотекодавцем не було порушено з боку іпотекодержателя, і доказів того, що таке право буде порушене в майбутньому матеріали справи не містять. Крім того нормативними актами не передбачено процесуального порядку реалізації цього права. Вимоги позовної заяви в частині звернення стягнення на іпотечне майно та визнання на це майно права власності повністю узгоджуються з нормами закону.

В судове засідання представник апелянта не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовну заяву.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 10 000 доларів США під 12,3 % річних строком до 18 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки житлового будинку із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, провул. Покришкіна, 4, ринкова вартість якого відповідно до звіту про оцінку субєкта оціночної діяльності станом на 17.12.2015 року становить 1 105 328 грн.

На підставі договору купівлі-продажу від 8 грудня 2011 року право вимоги за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту перейшло до ПАТ „Дельта Банк.

Станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становила 337 248 грн. 40 коп., яку боржник та майновий поручитель в добровільному порядку сплатити відмовилися, незважаючи на письмові листи-вимоги, які були надіслані банком на їх адресу за №№ 31.4-08/9899/15, 31.4-08/9898/15 від 27.08.2015 року.

Задовольняючи частково позов суд виходив з того, що розмір заборгованості за кредитом доведений належними та допустимими доказами, тому з урахуванням вимог ЦК України, Закону України „Про іпотеку, на предмет іпотеки необхідно звернути стягнення шляхом набуття банком власності на заставне майно та стягненням з позивача на користь відповідача перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя.

Однак такий висновок суду є помилковим.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з умов іпотечного договору від 17.11.2006 року, укладеного між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_1, предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 196,5 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., який знаходиться о провулку Покришкіна, 4 в м. Старокостянтинові Хмельницької області. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.11.2006 року.

Пункт 4.1. іпотечного договору передбачає можливість звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки у разі невиконання боржником взятих на себе зобовязань за договором споживчого кредиту.

Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено можливість звернення стягнення, зокрема, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5.1. вказаного договору, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодрежатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку.

Згідно з п. 5.4. цього ж договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені вище обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, обраний позивачем, а саме, шляхом визнання за ним права власності на іпотечне майно, має реалізовуватися в позасудовому порядку, про що сторони домовилися, виклавши ці обставини у кредитному договорі.

При цьому слід зауважити, що звернення стягнення на іпотечне майно у вищевказаний спосіб не потребує додаткових погоджень, дозволів з боку боржника та іпотекодавця, крім дотримання процедури повідомлення, встановленої п.п. 5.2., 5.3. іпотечного договору.

Відповідна правова позиція міститься у постанові ВСУ №6-1851цс15 від 30.03.2016 року.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб шляхом ухвалення рішення суду призведе як до порушення норм матеріального прав, так і до невиконання вимог іпотечного договору від 17.11.2006 року, укладеного між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_1

Оскільки в даному випадку має місце неправильне застосування норм матеріального права, яке є обовязковою підставою для скасування рішення, тому, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Дельта Банк задовольнити частково.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27