Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1333/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.08.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

за участі секретаря Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 5 січня 2011 року відповідач стала клієнтом банку, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна картка». 21 жовтня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У зв»язку з порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 9 листопада 2015 року має заборгованість у розмірі 38 117 грн. 97 коп., яка складається з наступного: 15 245 грн. 25 коп.- заборгованість за кредитом; 19 381 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 791 грн. 33 коп. штраф (процентна складова). Тому банк і просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 117 грн. 97 коп., а також понесені судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 квітня 2016 року позов задоволений повністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначається, зокрема, що позивач, не з»явившись до суду, не надав пояснень та витребуваних судом документів, а саме їх оригіналів, які б свідчили про наявність між сторонами договірних відносин від 21 жовтня 2013 року щодо кредиту по кредитній картці «Універсальна Gold 55» та виплаті кредиту в розмірі 17 000 грн., чим підтвердив відсутність між сторонами договірних відносин. При цьому суд не звернув уваги, що позивач претензій та вимог щодо кредиту в сумі 1 200 грн., який відповідач отримала 5 січня 2011 року по картці «Універсальна», не заявляє.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримував доводи скарги, представника позивача ОСОБА_4, який заперечував проти її доводів, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 5 січня 2011 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с.6 ).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві на отримання кредиту вказано, що боржник ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 зазначених Умов і Правил кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

21 жовтня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредитний ліміт у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Під час апеляційного перегляду рішення суду представником банку надані довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем, та витяг з програмного комплексу «Промінь» щодо фотофіксації клієнта ОСОБА_2 з карткою 5457 0923 0340 0513, дата отримання кредитної картки 21 жовтня 2013 року, а строк її дії - по березень 2017 року включно (а.с.121-124).

Випискою з особового рахунку підтверджується, що 21 жовтня 2013 року переведено залишки коштів з карти при зміні типу договору та рух коштів, що відповідач користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість (а.с.113-115,117-120).

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не спростував факт отримання відповідачем зазначеної кредитної картки від 21 жовтня 2013 року та користування нею, що підтверджено дослідженими належними та допустимими доказами.

Згідно п. 1.1.1.33 Умов та Правил надання банківських послуг заява - анкета про надання банківських послуг - є зверненням клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку та надання йому інших банківських послуг відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно при кожному перевипуску кредитної карти (зміні умов кредитування) підписання нової заяви-анкети не вимагається та Умовами і Правилами не передбачено, а тому безпідставними є посилання представника відповідача з цього приводу.

З наданого банком розрахунку, який колегія суддів вважає належним та допустимим доказом, вбачається, що з 26 липня 2014 року відповідач не погашає заборгованість перед банком і тому станом на 9 листопада 2015 року має заборгованість у розмірі 38 117 грн. 97 коп., з них: 15 245 грн. 25 коп.- заборгованість за кредитом; 19 381 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 791 грн. 33 коп. штраф (процентна складова) ( а.с.4,5, 113-115, 117-120).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача уточнив, що згідно укладеного між сторонами договору у випадку виникнення прострочених зобов»язань боржник сплачує банку пеню відповідно до п.2.1.1.12.6.1, а тому згідно розрахунку заборгованості станом на 9 листопада 2015 року зазначено розмір пені 1 200 грн., а помилково у графі, та у позові значиться і комісія.

У відповідності до п. 1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.1.3.2.11 Умов і Правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь - яку іншу заборгованість, яка виникла у клієнта у зв»язку з невиконанням зобов»язань перед банком.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же термін.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісії.

Останній платіж здійснено 9 вересня 2014 (а.с. 4, 114), а до суду банк звернувся 24 листопада 2015 року, не порушивши строків позовної давності (а.с.2).

Відповідно до ст.ст. 257, 509, 526, 530, 546, 549, 551, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотками та штрафу у зв»язку з порушенням ним умов договору та неналежним виконанням договірних зобов»язань.

Доводи скарги в цій частині є безпідставними, не грунтуються на законі та не є істотними, не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1 200 грн. не підлягає задоволенню з таких підстав.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції в цій частині ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Враховуючи, що рішення суду щодо стягнення пені ухвалене з порушенням норм матеріального права, а розмір заборгованості у резолютивній частині рішення на порушення вимог постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 із змінами «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначений без складових, тому відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором 36 917,97 грн., з них: 15 245,25 грн. - заборгованість за кредитом, 19 381,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 1 791,33 грн. - штраф (процентна складова ).

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню також підлягає 1 216,80 грн. понесених судових витрат.

У задоволенні вимог в частині стягнення пені в сумі 1 200 грн. слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 квітня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 36 917,97 грн., з них: 15 245,25 грн. - заборгованість за кредитом, 19 381,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 1 791,33 грн. - штраф (процентна складова ), а також 1 216,80 грн. понесених судових витрат.

У задоволенні вимог в частині стягнення пені в сумі 1 200 грн. - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І.Кривохижа

Судді: В.П.Бубличенко

Т.О.Сукач