АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», Служба у справах дітей про зміну договору найму житлового приміщення, зобов'язання укласти окремий договір найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила змінити договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, зобов'язати Голосіївську РДА укласти з позивачем окремий договір найму на житлову кімнату площею 12,2 кв.м. в зазначеній квартирі, підсобні приміщення загального користування (коридор, кухню, ванну кімнату та туалет) залишити у спільному користуванні.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 752/21037/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6314/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду є помилковим, необ'єктивним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що лише позивач та відповідач являються членами сім'ї наймача спірної квартири. Зазначила, що зміна договору найму, шляхом укладення окремого договору найму із ОСОБА_4 на ізольоване жиле приміщення, площею 12,2 кв.м. відповідає межам норм жилої площі, не порушує прав іншого члена сім'ї наймача та відповідає практиці вирішення місцевими органами виконавчої влади аналогічних питань й нормам чинного законодавства України. Вказала, що судом безпідставно порушено строки розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтовані та безпідставні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів .

З матеріалів справи вбачається, що власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 та є двокімнатною, розташованої на 5 поверсі 12 поверхового будинку, що займає житлову площу 29,40 кв.м., загальну площу 53,20 кв.м. був ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час в останній проживають та зареєстровані ОСОБА_5 - дочка померлого з 17.03.2005, ОСОБА_9 - онук з 24.01.2013, ОСОБА_10 - онука з 24.01.2013, ОСОБА_4 - дружина з 26.12.2013 та ОСОБА_11 - онука з 06.02.2014 відповідно до довідки форми №3 від 15.10.2014 №2555 (а. с. 6). Позивач, вказуючи, що мешкає у кімнаті, площею 12.2 кв.м., у зв'язку з чим виникла необхідність змінити договір найму зазначеного житлового приміщення на підставі ст. 104 ЖК Української РСР, тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЖК УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Відповідно до ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 104 ЖК УРСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Аналіз вищевказаних норм права дає можливість дійти до висновку про те, що наймач квартири має право на укладення окремого договору найму, якщо такий не призведе до погіршення житлових умов інших наймачів квартири.

Матеріали справи свідчать, що спірна квартира складає житлову площу 29,40 кв.м. та в ній зареєстровано 5 осіб (а. с. 6).

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що вимоги позивача суперечать правилам статті 63, статті 104 Житлового кодексу Української РСР, оскільки на одну особу буде припадати менше ніж 9 кв.м. жилої площі, встановленої постановою виконавчого комітету КМР народних депутатів президії КМР профспілок від 15.07.1985 за № 585 «Про порядок застосування в місті Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», що є неприпустимим та таким, що не ґрунтується на вимогах Закону є правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позовних вимог в частині до Голосіївської районної в місті Києві ДА, оскільки відсутні правові підстави для цього, однак позивач не позбавлений можливості за наявності відповідних правових підстав відповідно до ст. 61 ЖК УРСР звернутися безпосередньо до місцевого органу державної виконавчої влади.

Доводи апеляційної скарги про те, що лише позивач та відповідач являються членами сім'ї наймача спірної квартири є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, дана норма права встановлює обов'язок батьків зареєструвати дитину за місцем свого проживання незалежно від того, чи мають вони право власності на житло, в якому зареєстровані. Більш того, згода власника житла та членів сім'ї, які разом проживають з власником, для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини не потрібна.

Матеріали справи свідчать, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач - відповідач ОСОБА_5 та троє її дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом порушено строки розгляду справи знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, однак не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк