Справа № 740/1004/16-ц Провадження № 22-ц/795/1602/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Пантелієнко В. Г. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Висоцької Н.В., Позігуна М.І
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 11 травня 2016 року, просив визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та стягнути на його користь з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року у розмірі 86800 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_5 договір фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_5 кошти, сплачені за договором фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року, в розмірі 86800 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2016 року заява ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при укладанні договору фінансового лізингу сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору (предмет лізингу, розміри лізингових платежів та строк лізингу), дотримано письмову форму договору, власноручно підписаний оригінал кожної сторінки договору з додатками до нього, що свідчить про виникнення прав та обов'язків за таким договором, тобто підстави для визнання його недійсним, передбачені ст. 215 ЦК України, відсутні.

Апелянт зазначає, що послуга, яка надається за договором, обрана позивачем самостійно і свідомо; позивач був ознайомлений з усіма істотними та іншими умовами договору; підписав цей договір, проте звернувся до суду за захистом своїх порушених прав споживача, які порушені не були, оскільки момент виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо придбання предмету лізингу ще не розпочався.

Заявник стверджує, що предмет лізингу - автомобіль, буде надаватися у майбутньому, тому на момент підписання договору сторони визначили найбільш можливі індивідуальні ознаки предмета лізингу; сторони погодили ціну предмета лізингу та розмір лізингових платежів, виходячи із ціни предмета лізингу. Підписавши договір ОСОБА_5 засвідчив ознайомлення із його умовами, розуміння змісту договору та погодили умови, про що вказано у пункті 17.5 договору. Відповідач зазначає, що з його боку відсутні дії, що вводять споживача в оману, оскільки позивач без будь-якого тиску проставив свої підписи на кожній сторінці договору.

На думку апелянта, висновки суду про обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу є хибним, зважаючи на те, що договори фінансового лізингу укладаються у простій письмовій формі та положення ст.799 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Для договорів фінансового лізингу встановлена проста письмова форма та жодна норма не містить положень щодо обов'язкового нотаріального посвідчення.

Апелянт стверджує, що можливість надання ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» фінансових послуг підтверджується довідкою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2168/16-8 від 22 березня 2016 року. Також вказує, що між сторонами був укладений договір фінансового лізингу, а не договір про надання інших фінансових послуг, а тому ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не зобов'язана отримувати будь-який окремий дозвіл або ліцензію, оскільки таке не передбачено законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

10 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладений договір фінансового лізингу № 002989, предметом якого є транспортний засіб «Geely Emgrand» 2013 року випуску. За умовами цього договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (пункт 1.3 договору) (а.с. 11).

Відповідно до п. 8.2 договору (а.с. 13 зворот) сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 10823,31 доларів США з урахуванням ПДВ та згідно обмінного курсу долару США до української гривні станом на фактичну дату укладання договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 287900 грн. з ПДВ.

У додатку №1 до договору фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року встановлено графік сплати авансового платежу із зазначенням вартості предмета лізингу 10823,31 доларів США, авансового платежу 5411,65 доларів США (50%), адміністративного платежу в сумі 1082,33 доларів США (10%), комісії за передачу - 324,70 доларів США (3%), щомісячного авансового платежу 450,97 доларів США (а.с.17). При цьому у договорі та у додатку відсутня повна і достовірна інформація про те, за які саме адміністративні послуги стягується адміністративний платіж 1082,33 доларів США та відсутня інформація на якій підставі і за які конкретні послуги визначена комісійна винагорода у розмірі 324,70 доларів США.

Апеляційним судом встановлено, що 10 лютого 2016 року ОСОБА_5 сплачено 86800 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 10 від 10 лютого 2016 року (а.с. 20). Проте, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів за яким призначенням відповідач використав ці кошти.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Пунктами 1.7., 4.1. договору фінансового лізингу передбачено, що предмет договору передається у користування лізингоотримувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоотримувачем на рахунок лізингодавця наступних коштів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності - різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору. (а.с. 11 зворот, 12 зворот).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 зазначав, що на початку лютого 2016 року він ознайомився з викладеною у мережі Інтернет рекламою ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та вирішив придбати вказаний у рекламі автомобіль марки «Geely Emgrand 7» 2013 року випуску за вказаною у цій же рекламі ціною 143950 гривень.

10.02.2016 року в офісі лізингової компанії в м. Чернігові працівники відповідача розповіли позивачу про те, що автомобіль, який він бажає придбати, знаходиться в м. Мукачево і може бути доставлений у автосалон у м.Чернігів протягом трьох днів, але за умови сплати позивачем 60% від вартості автомобіля. ОСОБА_5 погодився та сплатив кошти в розмірі 86800 гривень. В цей же день в офісі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» позивачем підписано договір фінансового лізингу № 002989, з додатку до договору він зрозумів, що вартість предмету договору - автомобіля становить 5411 доларів США, що по курсу НБУ становило 143950 гривень. Після підписання договору його запевнили, що автомобіль через три дні, тобто 13.02.2016 року буде доставлено на територію МРЕВ м. Ніжина, але ні через три дні, ні пізніше ОСОБА_5 автомобіль не отримав. Ретельно ознайомившись з умовами договору, позивач з'ясував, що став жертвою шахрайських дій відповідача, оскільки дійсна вартість автомобіля за договором становить набагато більше ніж його запевняли, а саме 287900 гривень. Відтак, ОСОБА_5 вважає, що він уклав договір під впливом обману, а також помилки, яка виникла через неправильне сприйняття ним змісту і умов цього договору, а також відсутність у нього юридичної та економічної освіти та наявність складнощів у вивченні змісту договору, який виготовлений дрібним шрифтом та має значний обсяг. Вказує, що якщо б він вірно зрозумів всі умови договору, він би вказаний договір не укладав. Тому, на підставі ст.ст. 203, 215, 638, 806, 807 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року, укладений між ним, ОСОБА_5, та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та стягнути на його користь з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 002989 від 10 лютого 2016 року в сумі 86800 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу, підписаний між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» є нікчемним на підставі ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 216 ЦК України, сплачені позивачем на користь ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти в сумі 86800 грн. підлягають поверненню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика, будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Згідно із п.п. 1,3 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої. Правочин, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивача до придбання автомобіля спонукало оголошення про продаж автомобіля «Geely Emgrand 7» 2013 року випуску за ціною 143950 гривень та те, що представник ТОВ ««Лізингова компанія «Ваш Авто» перед укладанням договору запевнила позивача, що саме на таких умовах буде укладений договір, на вчинення якого за вищою ціною останній ніколи б не погодився. Крім того, після сплати позивачем 86800 грн., які він вважав сплатою авансового платежу за автомобіль ціною 143950 грн., та ознайомлення з умовами укладеного договору №002989 від 10 лютого 2016 року, ОСОБА_5 виявив невідповідність вартості предмета лізингу тій ціні, на яку попередньо погоджувався позивач, проте представник ТОВ ««Лізингова компанія «Ваш Авто» запевнила позивача, що всі зміни до договору разом із графіком платежів за автомобіль «Geely Emgrand 7» 2013 року випуску за ціною 143950 гривень позивач отримає через три дні разом із автомобілем та технічним паспортом на нього. Зазначені обставини не спростовані відповідачем, автомобіль позивач не отримав.

Таким чином, вищезазначені обставини укладання договору фінансового лізингу №002989 від 10 лютого 2016 року свідчать про те, що підприємницька практика ТОВ ««Лізингова компанія «Ваш Авто» стосовно ціни предмета лізингу та часу отримання автомобіля вводить споживача в оману, а отже є нечесною.

Посилання заявника на те, що на момент підписання договору сторони визначили найбільш можливі індивідуальні ознаки предмета лізингу, сторони погодили ціну предмета лізингу та розмір лізингових платежів, виходячи із ціни предмета лізингу; підписавши договір сторони засвідчили ознайомлення із його умовами, зрозуміли його зміст та погодили умови, про що вказано у пункті 17.5 договору, не можуть бути узяті до уваги апеляційним судом зважаючи на вищевикладені обставини.

Є юридично неспроможними посилання апелянта на те, що договори фінансового лізингу укладаються у простій письмовій формі та положення ст.799 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15, а відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України правові позиції Верховного Суду України є обов'язковою для усіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу № №002989 від 10 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_5 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Встановивши, що укладений спірний договір в порушення вимог чинного законодавства не був нотаріально посвідчений, суд першої інстанції виходячи з положень ч. 1 ст. 220 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку, що такий договір є нікчемним, тобто він не має юридичної сили і не породжує тих прав та обов'язків, як бажали сторони.

Безпідставними є посилання апелянта на ту обставину, що договір не був виконаний позивачем до того моменту як сторони повинні були перейти до виконання умов договору, які підлягають нотаріальному посвідченню, тому у суду першої інстанції не було підстав вказувати, що спірний договір лізингу є нікчемним, оскільки законом встановлена обов'язкова нотаріальна форма для договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи.

Твердження апелянта про те, що при укладенні договору сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов такого правочину, ОСОБА_5 засвідчив свої наміри власноручним підписом, не спростовують того факту, що при укладанні вказаного договору були допущені порушення чинного законодавства.

Зокрема, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не має ліцензії на надання послуг в сфері ринків фінансових послуг відповідно до умов Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умови договору фінансового лізингу, укладеному між сторонами, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоотримувача як споживача послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

При цьому не є відповідною ліцензією на надання зазначених фінансових послуг ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в розумінні вищезазначених положень законодавства довідка про взяття на облік юридичної особи - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, яка видана 11.06.2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 71). Зазначена довідка не є юридично значимим доказом з огляду на ч. 2 ст. 59 ЦПК України, оскільки відповідач повинен був надати ліцензію на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Крім того, аналіз змісту оскаржуваного договору свідчить про порушення положень ст..ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору та нечесної підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Так, п. 1.4 договору звільняє лізингодавця від відповідальності за несправність, некомплектність, неякісність автомобіля, покладає цю відповідальність на продавця, якого обирає сам, і дані про якого в договорі відсутні.

Також п. 3.2.6 та п. 3.2.7 містять вказівку на те, що, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку без попередження лізингоодержувача, без повернення адміністративного платежу у разі не обрання лізингоотримувачем протягом року нового автомобіля при неможливості продавцем продати/поставити обумовлений автомобіль., що є прямим обмеженням прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця.

Пунктом 8.2 передбачене право лізингодавця збільшувати ціну в односторонньому порядку у випадку зміни обмінного курсу доларів США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу, при цьому, валютні ризики повністю покладені на лізингоодержувача без права на розірвання договору. В той же час, п. 12.1 зобовязує лізингоодержувача при неотриманні транспортного засобу повідомити лізингодавця у письмовій формі шляхом направлення рекомендованого листа лізингодавцю про розірвання договору, а лізингодавець повертає лише 60% авансових платежів, залишаючи 40% як штраф за дострокове розірвання договору.

Відтак, виходячи із змісту договору лізингу, апеляційний суд приходить до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізінгоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом; звужені обов»язки лізингодавця, які встановлені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України та повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та його належної якості , але одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Визнавши недійсним оспорюваний договір фінансового лізингу, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 86800,00 грн. сплачених за договором фінансового лізингу.

Інші доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду, ухваленого на засадах верховенства права.

Враховуючи викладене, апеляційним судом не встановлено таких порушень норм матеріального і процесуального права, що призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору між сторонами або таких, що тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду першої інстанції, а тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: