Справа №235/9716/15-ц
Провадження №2/235/140/16

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2016 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

за участю відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа : Публічне акціонерне товариство акціонерний банк « Укргазбанк» про поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа : ПАТ АБ «Укргазбанк» про поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 18.05.1985 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від сумісного проживання мають двох повнолітніх дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з чоловіком вони проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. 14.05.2014 року рішенням Димитровського міського суду шлюб між нею та відповідачем розірвано. 18.10.2012 року ОСОБА_5 уклав кредитний договір № 2203-317/04/69, згідно якого ПАТ АБ « Укргазбанк» надав відповідачу кредит у сумі 144000 грн. на придбання автомобілю марки KIA CERATO 2012 року випуску, згідно договору поруки № 2203/69-А/1 вона виступала поручителем перед банком за виконання ОСОБА_5 зобов»язань по кредитному договору. Згідно договору застави № 2203/69-А автомобіль було оцінено в 160000 грн. До припинення шлюбних відносин вони разом з відповідачем сплачували кредит з 10.11.2012 року до 10.01.2014 року в сумі 23707,40 грн., а з лютого 2014 року вона сама сплатила заборгованість за кредитом в сумі 57940 грн.

13.11.2015 року відповідач забрав автомобіль, тому вона вимушена звернутися до суду із позовними вимогами про поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності. Просить визнати автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160000 гривень об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як спільне нажите майно за час спільного проживання у шлюбі, визнати за нею право власності на автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160000 гривень, розподілити між нею та ОСОБА_5 спільно сплачені суми початкового внеску вартості автомобіля в розмірі 16000 грн. та заборгованості за кредитом в розмірі 23707,40 грн.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1,ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що за час любу з ОСОБА_1 вони придбали наступне майно 6 автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160000 гривень; двокімнатну квартиру загальною площею 43,5 кв.м., в тому рахунку жилою площею 29,7 кв.м., розташовану в м. Димитров мкр-н «Західний», 34/36, вартістю 152120 грн. відповідно до звіту про оцінку майна, меблі та побутову техніку загальною вартістю 57000 грн., а саме : телевізор діагональ 37 дюймів вартістю 5000 грн., телевізор діагональ 21 дюймів вартістю 2000 грн., пральну машину-автомат «Вірпул» вартістю 5000 грн, піч комбіновану з газовими та електричними конфорками вартістю 4000 грн., холодильник двохкамерний вартістю 2000 грн., морозильну камеру вартістю 5000 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., ноутбук вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч вартістю 800 грн., електроводонагрівач фірми «Горєньє» вартістю 3000 грн., пилосос вартістю 1000 грн., витяжка для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2000 грн., м»який куточок вартістю 3000 грн., софа вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000 грн., набір меблів вартістю 5000 грн., стіл комп»ютерний вартістю 1000 грн., комп»ютерне крісло вартістю 500 грн., тумба під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів для коридору вартістю 5000 грн.

З лютого 2014 року він з території Російської Федерації регулярно пересилав гроші відповідачці ОСОБА_1 на оплату кредиту. Грошові перекази відправлялись через систему «Золота Корона» в період з 24.02.2014 року по 24.02.2015 року було відправлено 7 переказів на загальну суму 103500 російських рублів, що складає за курсами НБУ 35186,87 грн., в березні 2015 року він віддав своєму синові ОСОБА_7 банківську картку, на яку надходила його пенсія, з метою погашення кредиту, а в кінці листопада 2015 року він прибув на територію України і повністю погасив залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 88457,10 грн, що підтверджується відповідним банківським чеком та витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про припинення застави автомобіля, забрав автомобіль у ОСОБА_7 та передав другому синові ОСОБА_8, надавши йому 04.12.2015 року відповідну довіреність. Вартість автомобіля 160000 грн. була оплачена : 36% вартості - спільно в шлюбі за чеками, які знаходяться у відповідачки , та 10% вартості після розірвання шлюбу за чеками, які знаходяться також у відповідачки, 54% вартості сплачено після розірвання шлюбу ним особисто.

Окрім автомобіля, побутової техніки та меблів, ним та його колишньою дружиною за рахунок їх спільних коштів в період перебування у шлюбі була придбана квартира за адресою: м. Димитров, мкр-н Західний, 34/36. Договір укладено 30.10.1999 року між його дружиною ОСОБА_1 та її рідною сестрою ОСОБА_9 та зареєстровано на регіональній товарній біржі «Юго-Восток», реєстраційний № 414. Оскільки його колишня дружина не має наміру визнавати вказаний договір купівлі-продажу дійсним з метою уникнути поділу квартири як спільного сумісного майна подружжя, він вимушений звернутися до суду з вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, яку віднести до об»єктів спільного майна подружжя. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м., в т.ч. жилою площею 29,7 кв.м., розташованої в м. Димитров Донецької області мкр-н Західний, 34/36, укладений 30.10.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 та зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго- Восток» 30.10.1999 року, реєстраційний № 414; поділити спільне сумісне майно, набуте за час шлюбу, виділивши йому автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160000 гривень; а ОСОБА_1 виділити двокімнатну квартиру, розташовану в м. Димитров Донецької області, мкр-н «Західний», 34/36 вартістю 152120 грн. та побутову техніку і меблі загальною вартістю 57000 грн., а саме: телевізор діагональ 37 дюймів вартістю 5000 грн., телевізор діагональ 21 дюймів вартістю 2000 грн., пральну машину-автомат «Вірпул» вартістю 5000 грн, піч комбіновану з газовими та електричними конфорками вартістю 4000 грн., холодильник двохкамерний вартістю 2000 грн., морозильну камеру вартістю 5000 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., ноутбук вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч вартістю 800 грн., електроводонагрівач фірми «Горєньє» вартістю 3000 грн., пилосос вартістю 1000 грн., витяжка для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2000 грн., м»який куточок вартістю 3000 грн., софа вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000 грн., набір меблів вартістю 5000 грн., стіл комп»ютерний вартістю 1000 грн., комп»ютерне крісло вартістю 500 грн., тумба під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів для коридору вартістю 5000 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала,просила їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно з ОСОБА_1 вони почали оформлювати договір купівлі-продажу квартири через Регіональну товарну біржу « Юго-Восток», але оформлення не закінчили, бо її сестра та ОСОБА_5 не сплатили їй необхідну суму за квартиру, тому в подальшому вона відмовилась зареєструвати цей договір у нотаріуса., але дозволила користуватися сестрі цією квартирою. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що морозильна камера, яку ОСОБА_5 вважає об»єктом спільної сумісної власності, належить саме їй ОСОБА_11, оскільки вона віддала цю камеру сестрі після того, як перестала займатися підприємницькою діяльністю.

Представник третьої особи ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засіданні не з»явився, просив справу слухати без участі представника.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є невісткою позивачки по справі ОСОБА_1, дружина старшого сина ОСОБА_8 Їй відомо, що сім»я ОСОБА_8 у 2012 році за кредитні кошти придбала автомобіль марки KIA CERATO . Коли ОСОБА_5 після розірвання шлюбу , 2 2014 році, уїхав в Росію, він продовжував сплачувати кредит, пересилав грошові кошти на погашення кредиту, а в подальшому віддав сину ОСОБА_13 банківську картку, на яку перераховувалась його пенсія з метою погашення кредиту. В подальшому заблокував картку, оскільки кредит сплачувався в меншому розмірі від суми, яка перераховувалась на картку. ОСОБА_14 знає з 2008 року, оскільки саме з цього часу вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8, а у 2011 році шлюб було зареєстровано офіційно. Їй відомо, що набір меблі в коридорі була придбана сім»єю ОСОБА_8 у 2014 році, телевізор з великою діагоналлю у 2012 році м»який куток меблі до 2008 року.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль був придбаний його батьками у 2012 році. Після припинення шлюбних відносин його батько ОСОБА_5 у 2014 році уїхав в Росію і з того часу пересилав гроші на погашення кредиту, в подальшому віддав сину ОСОБА_13 банківську картку, на яку перераховувалась його пенсія з метою погашення кредиту. Піч газова станом на серпень 2015 рік знаходилась в квартирі матері ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що його батьки, сторони по справі, придбали у 2012 році за кредитні кошти автомобіль. У 2014 році після припинення шлюбних відносин його батько ОСОБА_5 уїхав в Росію . З березня 2014 року батько пересилав йому гроші на навчання, в середньому по 5000 грн., а в березні 2015 року батько віддав банківську картку, на яку перераховувалась його пенсія, та з якої він та його мати ОСОБА_1 знімала гроші. Частково з цих грошей він витратив на себе, а частково погасив кредит за придбання батьками автомобіля. Ноутбук був придбаний саме для нього.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що позивачка по справі ОСОБА_1 є старшою сестрою його колишньої дружини ОСОБА_4 Чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_5 в теперішній час після розлучення проживає в Росії, їх старший син ОСОБА_6 проживає окремо, а молодший ОСОБА_15 проживає разом з матір»ю. Спірна квартира була придбана його колишньою дружиною ОСОБА_4, з якою він розірвав шлюбу у 2006 році, а в подальшому ця квартира стала належить ОСОБА_1, оскільки вони з дружиною придбали нову квартиру, а батьки віддали квартиру ОСОБА_1. Морозильна камера вартістю 5000 грн. є власністю його колишньої дружини, оскільки вона раніше займалася підприємницькою діяльністю.

Суд, заслухав пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що з 18.05.1985 року по 14.05.2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ( а. с. 17, 31).

Рішенням Димитровського міського суду від 14.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано.( а. с. 17).

Від сумісного проживання мають повнолітніх дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB . Вартість автомобілю становить 160000 грн. ( а. с. 18-25).

Для придбання вказаного автомобіля між відповідачем та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладений кредитний договір на суму кредиту 144000 грн., строк дії договору з 18.10.2012 року по 17.10.2017 рік ( а.с. 18 ). Погашення кредиту здійснювалось відповідно до графіку та інших платежів відповідно до умов Договору.

Згідно виписки особового рахунку з 01.01.2012 року по 16.12.2015 року заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі 26.11.2015 року ( а. с. 93-97).

Право власності на автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB зареєстровано за ОСОБА_5 , особами з правом керування зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ( а.с. 79).

Як встановлено в судовому засіданні, в шлюбі за рахунок спільних коштів було сплачено 73600 грн., що складає 46% вартості автомобіля після розірвання шлюбу, за рахунок особистих коштів ОСОБА_5 сплатив 35186,87 грн. ( а. с. 88-92) за період з 24.02.2015 року по 03.03.2014 року ( а. с. 99-92), в подальшому з його банківської картки був погашений кредит ОСОБА_1 та їх сином ОСОБА_7 в сумі 15600 грн., тобто за особисті кошти ОСОБА_5, що знайшло своє підтвердження поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, позивачки ОСОБА_1, а також матеріалами справи ( а.с.86), а в кінці листопада 2015 року ОСОБА_5 повністю погашено кредит у розмірі 88457,10 грн., з них 86021,47 грн за кредитом ( а.с. 93-97).

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя.

Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

Поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно розяснень п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Це означає, що спільною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до ст. 68 СК України, може бути лише майно, придбане подружжям у кредит, а не кошти, вже витрачені на придбання майна та погашення кредиту, враховуючи, що в силу ч.4 ст. 65 СК України розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом.

Окрім того, відповідно до договору поруки № 2203/69-А/1 від 18.10.2012 року поручитель в даному випадку ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність з позичальником ОСОБА_5 перед кредитором за порушення виконання зобов»язань по кредитному договору.

Згідно п. 1.4 Договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов»язань, передбачених кредитним договором.

Порука це договір, за яким до зобов»язання основного боржника додатково долучається зобов»язання іншої особи, яке за нього поручається.

Оскільки поручитель ОСОБА_16 відповідає за виконання кредитного договору у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_5, враховуючи, що обраний позивачем ОСОБА_5 спосіб поділу спільного майна шляхом стягнення грошової компенсації витрачених на придбання та утримання автомобіля коштів не передбачений законом, вимоги про визнання частини кредитних коштів особистою власністю подружжя ОСОБА_5 не заявлялись, суд приходить до висновку , що стягнення на користь одного з подружжя частки коштів сплачених за кредитними зобов'язаннями чи врахування боргових зобов"язань із передачею другому із подружжя у власність майна, не є поділом майна відповідно до норм СК України .

Окрім того, в період сумісного проживання подружжя сторони придбали майно : телевізор 37 дюймів жидкокристалічний 5000 грн., пральна машина-автомат з вертикальною загрузкою 5000 грн., піч з газовими та електричними конфорками та електричною духовкою вартістю 4000 грн, холодильник двухкамерний вартістю 2000 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., мікрохвильова піч вартістю 700 грн., електроводонагрівач фірми «Горєн»є» обсягом 100 літрів вартістю 3000 грн., витяжка для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2000 грн.., м»який куточок вартістю 3000 грн., софа вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000 грн., стіл комп»ютерний вартіст. 1000 грн., комп»ютерне крісло вартістю 500 грн., тумба під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів вартістю 5000 грн., а всього на суму 42900 грн.

Суд вважає за необхідним виключити з переліку майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, та вказаним ОСОБА_5: телевізор з діагоналлю 21 дюйм вартістю 2000 грн., оскільки як встановлено в судовому засіданні був подарений ОСОБА_1 колегами по роботі, морозильну камеру вартістю 5000 грн., яка є особистою власністю ОСОБА_4, ноутбук вартістю 3000 грн. придбаний для сина ОСОБА_7 набір меблів для коридору вартістю 5000 грн., оскільки придбаний у 2014 році, та пилосос вартістю 1000 грн., наявність якого на момент розгляду справи не встановлена судом.

Вартість майна., вказана позивачем ОСОБА_5 в позовній заяві відповідачкою ОСОБА_1 не спростована належними доказами.

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 30.10.1999 року придбала у ОСОБА_10 ( ОСОБА_4В.), яка діяла від свого імені та своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_4, у власність квартиру ,що розташована за адресою: м. Димитрів, Донецької області, мкр-н Західний 34/36. Угода купівлі-продажу зареєстрована на товарній біржі Регіональна товарна біржа «Юго-Восток», та зареєстрована в КП БТІ за ОСОБА_1 Ринкова оціночна вартість вказаного об»єкта нерухомості складає 152120 грн. ( а.с. 101).

Спірний договір купівлі-продажу квартири укладено під час дії ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У роз'ясненнях п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28. 04. 1978 р. № 3 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зверталася увага судів, що у випадку виконання угоди повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню чи вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно зі ст. 34 Закону України « Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування відноситься до повноважень виконавчого комітету міської ради, а ст. 59 цього ж Закону встановлює, що виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає акти у формі рішень.

За ст.ст. 129,131,132 КпШС України органами опіки та піклування є виконавчі комітети органів місцевого самоврядування і стосовно дітей опіка встановлюється над неповнолітніми, які не досягли п»ятнадцяти років, а піклування встановлюється над неповнолітніми віком від п»ятнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ст. 145 КпШС опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальники - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов»язань тощо.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 30.10.1999 року є посилання на рішення Димитровської міської ради від 20.10.1999 року за № 393/2, проте не наданий дозвіл органу опіки та піклування від імені керівника справами виконкому Димитровської міської ради на продаж вказаної квартири. Окрім того, з матеріалів справи вбачається відсутність згоди на продаж спірної квартири батька ОСОБА_15, з яким ОСОБА_10 перебувала у шлюбі до 2006 року.

Окрім того, в судовому засіданні не надано жодного доказу про те, що в період з 1999 року по 2015 рік ОСОБА_5 звертався до ОСОБА_1, ОСОБА_18. ( ОСОБА_4В.) з проханням укласти договір купівлі продажу в нотаріальній конторі, , а останні ухилялись від вчинення вказаної дії, незважаючи, що на момент розгляду справи вони заперечують проти визнання такого договору дійсним.

За таких обставин, враховуючи, що угода купівлі-продажу спірної квартири не відповідає законодавству України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, які фактично зводяться до визнання за сторонами права спільної часткової власності на майно, яке є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 60,63,70,71 СК України, ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа : Публічне акціонерне товариство акціонерний банк « Укргазбанк» про поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160000 гривень, а також майно : телевізор 37 дюймів жидкокристалічний 5000 грн., пральна машина-автомат з вертикальною загрузкою 5000 грн., піч з газовими та електричними конфорками та електричною духовкою вартістю 4000 грн, холодильник двухкамерний вартістю 2000 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., мікрохвильова піч вартістю 700 грн., електроводонагрівач фірми «Горєн»є» обсягом 100 літрів вартістю 3000 грн., витяжка для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2000 грн.., м»який куточок вартістю 3000 грн., софа вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000 грн., стіл комп»ютерний вартіст. 1000 грн., комп»ютерне крісло вартістю 500 грн., тумба під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів вартістю 5000 грн., а всього на суму 42900 грн. об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_5 автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160000 гривень.

ОСОБА_1 виділити у власність майно вартістю 42900 грн.: телевізор 37 дюймів жидкокристалічний 5000 грн., пральна машина-автомат з вертикальною загрузкою 5000 грн., піч з газовими та електричними конфорками та електричною духовкою вартістю 4000 грн, холодильник двухкамерний вартістю 2000 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., мікрохвильова піч вартістю 700 грн., електроводонагрівач фірми «Горєн»є» обсягом 100 літрів вартістю 3000 грн., витяжка для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2000 грн.., м»який куточок вартістю 3000 грн., софа вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000 грн., стіл комп»ютерний вартіст. 1000 грн., комп»ютерне крісло вартістю 500 грн., тумба під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів вартістю 5000 грн., а всього на суму 42900 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 58550 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: