18.03.2016 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання Гайданка Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПП «Саті Плюс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПП «Саті Плюс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів.
Свій позов мотивує тим, що у червні 2015 року він дізнався з рекламних проспектів про можливість отримання кредиту на вигідних умовах від ПП Саті Плюс». Зателефонувавши у представництво, яке знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Новака, 22/1, йому менеджер підтвердила інформацію про те, що можна взяти кредит на вигідних умовах. Через два дні менеджер сама зателефонувала і повідомила, що потрібно терміново йти оформляти кредит, бо прийшли кошти, якщо зразу не оформити, то потім треба буде чекати декілька днів. Також вона повідомила, що особисто з ним піде в банк для отримання коштів, щоб не виникли ніякі проблеми.
Зазначає, що прийшовши у їхнє представництво в м. Ужгороді по вул. Капушанській, він розпитав у менеджера Марини чи дійсно він зможе отримати вказаний кредит за умовами які йому пообіцяли. Цю інформацію менеджер Марина підтвердила і сказала що кошти можливо отримати того ж дня, за умови що він відразу оплатить страховку в розмірі 10 000 гривень. Після чого інший менеджер Наталя провела його до відділення банку для оплати страхової суми в розмірі 10 000 гривень. У відділенні банку «СБЕРБАНК РОСІЇ» на касі менеджер Наталя сама надала реквізити на які потрібно сплатити кошти, а він тільки оплатив страховку в сумі 10 000 грн. та комісію в сумі 100 грн. Отримавши квитанції про оплату вони повернувся в офіс ПП «Саті плюс» де ОСОБА_1 підписав договір №050512 від 07.07.2015 року, та додатки до договору на 3 аркушах. Після проведення процедур він попросив видати обіцяний кредит, на що менеджер відповіла, що клієнт пізно оплатив страховку і в їхньому центральному Києві затримали кошти, так як це був кінець робочого дня. Також вона попросила не переживати, та повідомила що йому прийде CMC з інформацією про те, що договір зареєстровано і на його рахунок поступили кошти. Вказує, що до тепер йому повідомлення такого змісту не надходили і коштів він не отримував.
Зазначає, що надалі, через те що він не отримав обіцяних коштів, 08.07.2015 р. він звернувся у відділення ПП «Саті Плюс» в м. Ужгороді до менеджера Марини з бажанням розірвати договір, але спочатку менеджер Марина переконувала не розривати договір, а далі повідомила, що це не в її компетенції і порекомендувала звернутись в головний офіс, який знаходиться в м. Києві, зауваживши, що кореспонденцію потрібно направляти за адресою яка вказана в додатках до договору, а не за тією, яка прописана в договорі, після чого любязно написала адресу на яку потрібно відправляти кореспонденцію на аркуші паперу і передала йому.
На його думку договір №050512 від 07.07.2015 року укладений з ПП «Саті Плюс» в м. Ужгороді, укладався під впливом обману, внаслідок одержання від менеджера Марини неповної, нечіткої та неправдивої інформації щодо дійсної природи правочину, що має ознаки нечесної підприємницької практики забороненої законом. Також його при укладанні договору не повідомили про всі можливі негативні ризики та неодержання позики після сплати ним всіх платежів які вимагала менеджер.
Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 2664-ІІІ), діяльність із вдування фінансових активів для придбання товарів у групах, діяльність, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових від фізичних осіб, є фінансовими послугами, що може здійснюватися фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Саті Плюс» не є фінансовою установою і не правомочні надавати фінансові послуги. Вважає, що підписаний ним договір укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, внаслідок омани та помилки, що має істотне значення. При укладенні договору ПП «Саті Плюс» не мало на меті надання йому позики, а лише бажало забрати для власних потреб внесені грошові кошти, та продовжувати одержувати їх протягом невизначеного часу, не маючи на меті в наданні кредиту. Вважає, що укладений договір № 050512 від 07.07.2015 року є недійсний, так як укладений з порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та вимог ст. ст. 229, 230 ЦК України. За наслідками недійсності договору на підставі ст. 216 ЦК України відповідач повинен повернути сплачені ним грошові кошти.
Окрім того, 03 березня 2016 року представником позивача - адвокатом ОСОБА_2 подано заяву про долучення до матеріалів справи документів, що свідчать про судові витрати позивача повязані з витратами на правову допомогу та покладення даних витрат на відповідача.
Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, 03 березня 2016 року представник позивача адвокат ОСОБА_2 подав заяву від 29.02.2016 року про розгляд справи без їхньої участі.
За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на адресу місцезнаходження юридичної особи, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 07 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ПП «Саті Плюс» було укладено договір № 050512, відповідно до якого ПП «Саті Плюс» зобовязалося вчинити від імені позивача певні дії для надання безвідсоткової позики на суму 100000,00 грн. (програма CREDIT 365), а учасник - ОСОБА_1 мав вчасно сплачувати чергові внески та дотримуватися інших умов Договору.
Відповідно до Додатку № 2 «Умови програми CREDIT 365» до Договору 050512 від 07 липня 2015 року послуги, які є предметом Договору надаються шляхом реєстрації Учасників у Програмі «CREDIT 365», метою якої є надання безвідсоткової позики визначеної у додатку № 1 до Договору, а учасник зобов'язується щомісяця сплачувати платіж до Фонду Учасників на зазначені Підприємством поточні рахунки.
На виконання умов Договору № 050512 від 07 липня 2015 року, ОСОБА_1 перераховані кошти у розмірі 10 000 грн. на вказаний відповідачем банківський рахунок, що підтверджується наданою позивачем копією акту здачі-приймання робіт (надання послуг) та копією квитанції № 59160588 від 07.07.2015 року та копією квитанції № 591605889 від 07.07.2015 року про сплату комісії в розмірі 100,00 грн.
У свою чергу, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що ПП «Саті Плюс» виконало свої зобовязання за Договором № 050512 від 07 липня 2015 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність із адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, діяльність що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, є фінансовими послугами, що може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (копія додається) ПП «Саті Плюс» не є фінансовою установою і не правомочне надавати фінансові послуги. Відповідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Саті Плюс» займається такими видами діяльності: 1) надання інших інформаційних послуг (зазначений як основний діяльності); 2) надання інших індивідуальних послуг; 3) неспеціалізована оптова торгівля; 4) інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, надання оплатної грошової позики за рахунок власних чи залучених коштів третіх осіб не визначено як предмет діяльності ПП «Саті Плюс».
У пункті 14 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції, а статтею 19 даного Закону встановлено, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції, пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення, пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження, недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. І такий перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
У свою чергу агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції, вживання образливих або загрозливих висловів, використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача, встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання, загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.
Згідно зі ст. 12. Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати від продавця (виробника, виконавця), щоб якість придбаного ним товару (виконаної роботи, наданої послуги) відповідала вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, умовам договорів, а також інформації про товар (роботу, послугу), яку надає продавець (виробник, виконавець).
З правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-35цс12, вбачається, що за положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.
В силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Статтею 230 ЦК України визначені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме: 1) якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставини, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; 2) сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.
З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано те, що внаслідок нечесної підприємницької діяльності права ОСОБА_1 як споживача порушені, він введений в оману відповідачем. При цьому, проаналізувавши умови Договору № 050512 від 07 липня 2015 року разом із додатками до нього, суд приходить до висновку, що такий має усі ознаки пірамідальної схеми. Так, представником ПП «Саті Плюс» надана позивачу нечітка, подана у двозначний спосіб інформація, після чого сторонами підписано Договір № 050512 від 07 липня 2015 р. разом із окремими додатками до основного Договору. При цьому позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 10 000,00 грн. за одержання у позику 100 000,00 грн. (відповідно до Додатку №1 до Договору), однак на сьогоднішній день ОСОБА_1 коштів від ПП «Саті Плюс» так і не отримав. Наведене свідчить про те, що відповідач веде нечесну підприємницьку діяльність по відношенню до споживача послуг ОСОБА_1
Окрім того, на відповідача слід покласти витрати понесені позивачем на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно з п. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Ст. 59 Конституції України закріплено принцип, згідно якого кожен має право на правову допомогу. Положеннями ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справ, а граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення в цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
Матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на правову допомогу, що засвідчуєтьс наданим суду додатком до договору про надання правової допомоги від 27.09.2015 року, актом прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг), а також квитанцією № 0.0.513911362.1 від 01.03.2016 року на суму 6000,00 грн.,
Відповідно до вимог вище зазначених норм процесуального закону та роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 у п. 48 - витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, відповідно до ст. 78, 84, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, а саме витрати на оплату правової допомоги, понесені позивачем, а також судовий збір в розмірі 1461,60 грн.
Керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 78, 84, 88, 169, 209, 212-215, 223, 224-226, 233, 294, 296, 360-7 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ПП «Саті Плюс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів задовольнити повністю.
Визнати недійсним Договір № 050512 від 07 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Саті Плюс».
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик