04.08.2016 Єдиний унікальний № 371/457/16-ц Провадження № 2/371/302/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

з секретарем Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Миронівська міська рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, йому на праві власності належить 1/3 частина житлового будинку під номером 15 по вулиці Полуботка міста Миронівка Київської області. Вказане приміщення отримав у дар від батька ОСОБА_3 та має намір продати. З 26 вересня 2000 року у належній йому частині будинку зареєстрована відповідач, що є перешкодою до укладення договору купівлі-продажу. З 28 листопада 2012 року, тобто строком понад шість місяців, відповідач в будинку не проживає, тому просив визнати її такою, що втратила право користування 1/3 частиною будинку під номером 15 по вулиці Полуботка міста Миронівка Київської області.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених вимог послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснив, що 28 листопада 2012 року здійснив державну реєстрацію права, якого набув за договором дарування. Йому достовірно відомо, що з вказаної дати відповідач у належній йому частині житлового приміщення не проживала.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку.

Представник третьої особи Миронівської міської ради Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві міський голова просить слухати справу у відсутності представника міської ради.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач вдруге не зявилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка ОСОБА_4, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Власник житла має право на підставі вказаної норми закону вимагати від колишнього власника та членів його сімї усунення перешкод у користуванні власністю. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла.

Визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась у нього в установленому порядку як член сімї наймача, або член сімї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/3 частини житлового будинку під номером 15 по вулиці Полуботка міста Миронівка Київської області. Належна йому частина будинку загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., є відокремленою та складається з веранди, двох житлових кімнат та підсобного приміщення у виді погріба.

Вказані обставини підтверджуються договором дарування житлового будинку, посвідченим 22 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 616, Витягом про державну реєстрацію прав № 3643497, виданим комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28 листопада 2012 року.

Позивач набув прав та обовязків щодо придбаного житлового приміщення та має перешкоди у користуванні власністю з наступних підстав.

З 26 вересня 2000 року у 1/3 частині житлового будинку, право на яку набув позивач, зареєстрована відповідач ОСОБА_5 Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку під номером 15 по вулиці С.Лазо міста Миронівка, довідками Миронівської міської ради Київської області № 02-50/1315 та № 02-50/1316 від 12 травня 2016 року.

Згідно положень ст. 156 ЖK України члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Відповідач є особою, яка набула права користування частиною житлового приміщення будинку під номером 15 по вулиці Полуботка міста Миронівка Київської області, оскільки вселилась у нього у встановленому порядку як член сімї попереднього власника, однак без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання.

У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що відповідач у належній позивачу частині житлового приміщення не проживає з листопада 2013 року, тобто строком понад рік.

Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та показами допитаного в судовому засіданні свідка.

Згідно довідки Миронівської дільниці Кагарлицької ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» № 14 СЛ-272 КV-0616 від 10 червня 2016 року заборгованість за послуги з газопостачання у житловому приміщенні, належному позивачу, станом на 10 червня 2016 року відсутня, показник лічильника з 31 жовтня 2012 року і по даний час не змінювався.

За даними довідки Миронівського РП ПАТ «Київобленерго» від 01 серпня 2016 року згідно лічильника, установленного у житловому приміщенні позивача, споживання електроенергії з вересня 2012 року не здійснювалося.

Допитаний судом свідок ОСОБА_4 показав, що будинок, в якому він мешкає, розташований поруч з будинком, у якому позивач має частку. У належній позивачеві частині житлового приміщення давно ніхто не проживає. Він знав попереднього власника вказаного приміщення ОСОБА_3, який останній користувався житловим приміщенням. В даний час приміщення занедбане, ознак проживання яких-небудь осіб не має. Відповідача у вказаному приміщенні не бачив ніколи.

У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

Заявлені позивачем вимоги суд вважає доведеними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 не користується 1/3 частиною будинку під номером 15 по вулиці Полуботка міста Миронівка Київської області більше року без поважних причин та є такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням у звязку з припиненням права власності на вказане жиле приміщення, в тому числі припинення користування ним, попереднього власника.

Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач є особою, яку звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню на користь держави з відповідача.

На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у виді 1/3 частини житлового будину під номером 15 по вулиці Полуботка міста Миронівка Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551 гривню 20 копійок судових витрат у виді судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_6

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук