АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

11 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Слободянюк С.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київблагоустрій»

на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Зазначав,що перебуває в трудових відносинах з відповідачем з січня 2015 року .

02.07.2015 року він звернувся із заявою про надання йому на 1 день відпустки без збереження заробітної плати, яку погодив з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зі слів ОСОБА_3 він вважав , що директор погодив його заяву та йому надана відпустка на 06.07.2015 року . Проте, по виходу на роботу 07.07.2015 року, він дізнався, що був складений акт про його відсутність на роботі протягом робочого дня 06.07.2015 року і що директор не надав згоди на його відпустку та йому зараховано прогул.

17.07.2015 року був виданий наказ № 180- к про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Вважаючи таки дії неправомірними,а наказ незаконним ,позивач просив визнати вказаний наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення неправомірним та скасувати його .

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року позов задоволено. Визнано наказ Комунального підприємства «Київблагоустрій» № 180-к від 17.07.2015 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани до ОСОБА_1 за відсутність на робочому місці неправомірним та скасовано його.

Не погодившись з рішенням суду Комунальне підприємство «Київблагоустрій» подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Зазначає,що рішення суду є незаконним та необгрунтованим,а висновки суду - помилковими. Судом не було ураховано ,хоча й достовірно встановлено,що позивач був відсутній на роботі протягом цілого робочого дня,що згоди на надання йому відпустки без збереження заробітної плати на цей день директор підприємства не надавав,а резолюція працівника відділу персоналу Коммунального підприємства «Київблагоустрій» свідчить лише про прийняття такої заяви,а не про погодження питання. Вважає,що відповідачем дотримана процедура накладення дисциплінарного стягнення.

В суді апеляційної інстанції представник Комунального підприємства «Київблагоустрій» Стецина І.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Позивач та його представник за ордером адвокат Скорик В.М. просили апеляційну скаргу відхилити. При цьому позивач визнав,що 06.07.2015 року він на роботу не виходив,наказ про надання йому відпустки не видавався, й що він відмовився надати пояснення про причини прогулу,тому що не вважав це за потрібне.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Задовольняючи позов, суд виходив з того,що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, на час ухвалення судового рішення суду не було відомо,які саме дії(бездіяльність) позивача призвели до шкідливих наслідків для відповідача й тому не було підстав для застосування дисциплінарного стягнення щодо нього.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду у повній мірі погодитися не може.

Так, згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Названих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути такий захід стягнення як догана.

Частиною 1 ст. 148 КЗпП України визначено,що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Відповідно до ст. 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивач з 28.01.2015 року працює в Комунальному підприємстві «Київблагоустрій» на посаді інспектора 1 категорії відділу обстеження територій № 3 управління обстеження та аналізу стану благоустрою територій.

Згідно з наказом директора Комунального підприємства «Київблагоустрій» за № 180-к від 17.07.2015 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за прогул - відсутність на робочому місці протягом усього робочого дня 06.07.2015 року.

Зазначений наказ видано на підставі службової записки начальника управління обстеження та аналізу стану благоустрою територій ОСОБА_2 , акту комісії про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 06.07.2015 року ,акту про відмову надати пояснення щодо причин відсутності на роботі ( а.с.3-5).

Суд першої інстанції взагалі не надав правової оцінки вказаним письмовим доказам.

При цьому сам позивач не заперечував як факту відсутності на робочому місці протягом усього робочого дня 06.07.2015 року ,так й того,що наказ про надання йому відпустки не видавався й що він відмовився надати письмові пояснення стосовно своєї відсутності.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення на позивача виданий протягом 10 днів з часу виявлення порушення трудової дисципліни, у ньому зазначено яке порушення трудової дисципліни вчинено працівником і чим таке підтверджується.

Вирішуючи спір ,суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за відсутність на робочому місці позивача 06.07. 2015 року протягом усього робочого дня ,що безумовно є порушенням трудової дисципліни(прогулом), відповідач мав право застосувати дисциплінарне стягнення і таке стягнення застосовано ним у межах одного місяця з дня його виявлення. Про відмову у наданні позивачем письмових пояснень складений відповідний акт.

Отже,відповідачем дотримано процедуру накладення дисциплінарного стягнення на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Статтею 13 КЗпП України передбачено, що зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих.

Згідно з п.4.5 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Комунального підприємства «Київблагоустрій» на 2014-2016 роки режим праці на підприємстві регламентується Правилами внутрішнього трудового розпорядку .

Пунктом 4.9.Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Комунального підприємства «Київблагоустрій» на 2014-2016 роки визначено ,що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін ,обумовлений угодою між працівником та директором Підприємства ( а.с.42).

Та обставина,що позивач написав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати ( а.с.33) ,без погодження такої відпустки безпосередньо з директором підприємства,який є єдиною особою повноважною вирішувати такі питання та видання останнім відповідного наказу , не дає підстав вважати,що відсутність позивача покликана поважними причинами та є погодженою.

За викладених обставин колегія суддів вважає доведеним факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку та правомірність накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Оскільки висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам , нормам матеріального і процесуального права, є невмотивованими,на підставі ст.309 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київблагоустрій» задовольнити .

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/14418/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9177 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.