У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків за використання земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Харківська міська рада звернулась до суду з указаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 збитки у розмірі 258 741,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Харківської міської ради від 25 лютого 2004 року № 18/04 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку на ст. Верещаківка загальною площею 0,0412 га для реконструкції нежитлової будівлі з прибудовою під автомийку до 1 грудня 2005 року та для подальшої експлуатації - до 1 грудня 2008 року. На підставі цього рішення між Харківською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі від 1 квітня 2005 року, який анульовано 14 грудня 2005 року.

Право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1-2» по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2005 року, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 травня 2006 року та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 3 листопада 2008 року.

Відповідно до акта обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 12 жовтня 2012 року, складеного уповноваженими посадовими особами управління земельних ресурсів Харківської міської ради, земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0532 га використовується для обслуговування нежитлової будівлі (автомийка, шиномонтаж, автотюнінг) без документів, які посвідчують право на земельну ділянку, що є порушенням вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 717 від 5 листопада 2008 року «Про затвердження складу комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам» затверджено склад комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам.

Рішенням Харківської міської ради № 130/09 від 24 червня 2009 року затверджено Порядок визначення та відшкодування Харківській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю.

Відповідно до акта про визначення збитків № 303 від 31 жовтня 2012 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 710 від 7 листопада 2012 року, неодержаний міською радою дохід за використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0532 га по АДРЕСА_1, становить 258 741,22 грн, та підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року стягнено з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради збитки у розмірі 258 741,22 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради збитки у розмірі 236 388,98 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, просить скасувати рішення судів, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. «д» ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок) відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

У п. 2 Порядку зазначено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для покладення на відповідача відповідальності за заподіяння збитків, необхідна наявність чотирьох умов: наявності шкоди; протиправності дій заподіювача шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини у заподіянні шкоди.

Стаття 1166 ЦК України виходить із презумпції вини заподіювача шкоди, поки він не доведе відсутність своєї вини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Харківська міська рада довела наявність правових підстав для захисту її права як власника земельної ділянки шляхом стягнення з ОСОБА_1 збитків у вигляді упущеної вигоди за період із 1 листопада 2009 року по 1 жовтня 2012 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками про доведеність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради збитків у вигляді упущеної вигоди, проте зменшив стягнену судом першої інстанції суму із урахуванням заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, яку було подано представником позивача до суду першої інстанції.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суди помилково вважали недоведеним факт його звернення до Харківської міської ради у 2006 році із заявою про передачу земельної ділянки в оренду, є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи судами встановлено, що заяви і скарги громадян за 2006 рік та матеріали до них знищено Харківською міською радою у квітні 2012 року за строком зберігання. Крім того, такі доводи не спростовують висновків апеляційного суду із урахуванням того, що, не отримавши договір оренди земельної ділянки після придбання нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, він продовжував її використання без відповідного правового титулу.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про те, що до 2013 року будівля по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 та його дружині, оскільки такі доводи не підтверджено належними та допустимими доказами.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його заяву про застосування строку позовної давності, а апеляційний суд не обґрунтував строк, за який стягнув заборгованість, спростовуються змістом рішення апеляційного суду, який, врахувавши таку заяву, стягнув заборгованість із лютого 2010 року по 1 жовтня 2012 року у межах строку позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.О.Карпенко
О.В.Кафідова
Т.О.Писана