АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/3853/15-ц Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 22-ц/790/4925/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Житловий кооператив «Ювілейний-2», Харківська міська рада про визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 40/100 часток квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 22.02.1992 КП БТІ м. Харкова на імя ОСОБА_5 в частини права власності на 40/100 часток квартири АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 в державному реєстрі прав на нерухоме майно на 40/100 часток квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 посилалась не те, що з 1960 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, від шлюбу мають двох доньок. В 1968 році вона разом із чоловіком отримали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в ЖБК «Ювілейний-2». В період з 1968 року по 1981 рік вони разом за спільні кошти виплатили в повному обсязі пайовий внесок за вказану квартиру. В 1988 році їх шлюб було розірвано. Рішенням суду від 28.10.1988 за ОСОБА_3 було визнано право власності на пай в розмірі 1458 рублів, в користування ОСОБА_3 виділена кімната площею 8,2 м2 та половина місць загального користування. ОСОБА_3 звернулась до ЖБК «Ювілейний-2» із заявою про прийняття її членом кооперативу. В 1989 році на імя ОСОБА_3 було відкрито окремий особовий рахунок на кімнату площею 8,2 м2. В 1991 році ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із іншим чоловіком, знялась з реєстрації у спірній квартирі та зареєструвалась за місцем мешкання свого чоловіка за адресою: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132. В лютому 1992 року ОСОБА_5 оформив право власності на спірну квартиру в цілому на своє імя, однак за рішенням суду ОСОБА_3 є власницею паю в розмірі 1458 рублів, що в квартирі складає 40/100 часток. В січні 2015 року ОСОБА_5 помер, за життя склавши заповіт на імя їх спільної онуки ОСОБА_4, яким заповів останній належну йому квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_3 відмовилась від володіння виділеною судовим рішення кімнатою на користь ОСОБА_5, отримала відповідну грошову суму, знялась з реєстраційного обліку, зареєструвала своє місце проживання за іншою адресою, впродовж тривалого часу не цікавилась житловим приміщенням, а тому ОСОБА_5 на законних підставах зареєстрував на своє імя право власності на квартиру в цілому та розпорядився ним на власний розсуд.

Представник третьої особи ЖК «Ювілейний-2» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо відсутності заперечень проти позовних вимог.

Представник третьої особи - Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 червня 2016 року у задоволенні позову повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана належна їм оцінка і відповідно до встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,212.213 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Московської районної ради депутатів 23 травня 1968 року на імя ОСОБА_5 з сімєю, яка складається з трьох осіб, видано ордер на право заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ( на теперішній час № 119) в м. Харкові.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.1988 у справі виділено ОСОБА_3 у користування одну кімнату розміром 8,2 м2 та половину місць загального користування в квартирі АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3 право власності на пай в сумі 1458 руб.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за різницю у паї в розмірі 409,30 руб.

Рішенням виконавчого комітету Комінтернівської районної ради народних депутатів від 15.03.1989 за № 87-8 затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК «Ювілейний-2» про прийом в члени кооперативу ОСОБА_3, відкриття окремих особових рахунків ОСОБА_7 на кімнату площею 8,2 м2 в квартирі АДРЕСА_1 на сімю одна особа, та ОСОБА_5 на кімнату площею 16,8 м2 в квартирі АДРЕСА_1 на сімю три особи (ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_5О.)

В 1991 році позивач ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із іншим чоловіком та з того часу проживала за місцем його реєстрації: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132.

21 червня 1991 року позивач власноручно написала розписку, що завірена печатками ЖК «Ювілейний-2», якою відмовилась на користь ОСОБА_5 від володіння кімнатою площею 8,2 м2 та підтвердила отримання від ОСОБА_5 за її кімнату грошові кошти в сумі 10000 руб.

В цей же період червень 1991 року позивач ОСОБА_3 знялась з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3, та з 26.06.1991 по теперішній час перебуває на реєстраційному обліку та мешкає за адресою: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132.

На початку 1992 року ОСОБА_5 звернувся до КП БТІ та 19.03.1992 отримав реєстраційне посвідчення, що квартира № 38 житловою площею 25 м2 в кооперативній квартирі житлового будинку № 119 по вул.. Ньютона в м. Харкові на праві особистої власності зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі довідки ЖК «Ювілейний-2» від 22.02.1992.

29.12.2014 ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_9, яким все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_4, 19.04.1990.

20 січня 2015 року ОСОБА_5 помер, 31 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку померлий залишив заповіт.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не виключена з членів кооперативу, а тому має право власності на частину паю, не приймаються судовою колегією.

21 червня 1991 року позивач власноручно написала розписку, що завірена печатками ЖК «Ювілейний-2», якою відмовилась на користь ОСОБА_5 від володіння кімнатою площею 8,2 м2 та підтвердила отримання від ОСОБА_5 за її кімнату грошові кошти в сумі 10000 руб.

В цей же період позивач ОСОБА_3 знялась з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3, та з 26.06.1991 по теперішній час перебуває на реєстраційному обліку та мешкає за адресою: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132.

Відповідно до положень ст.. 15 Закону України «Про власність», який діяв в період оскаржуваних подій, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Враховуючи положення ст.. 146 ЖК України, ст.. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК, ст..ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Поділ квартири у будинку ЖБК може бути проведений, якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення. Поділ приміщень при цьому провадиться відповідно до виділених їм часток у паєнагромадженні або визначених у праві власності на квартиру. У тому разі, коли при поділі квартири вартість приміщення, виділеного одному з колишнього подружжя, перевищує розмір його частки в паєнагромадженні, другому з подружжя в порядку компенсації можуть бути передані інші предмети з спільного майна або стягнута на його користь грошова сума.

Після набуття ОСОБА_3 право власності на частку у паєнагромадженні, між нею та ОСОБА_5 було досягнуто угоду щодо розпорядження їх спільним майном та ОСОБА_3 письмово відмовилась на користь ОСОБА_5 від кімнати в квартирі, що виділена їй у користування судовим рішенням, за певну грошову суму, тим самим передала свої права на частку у паєнагромадженні. Своїм правом користування житловим приміщенням, яке закріплено судовим рішенням, вона не користувалась, з 1991 року постійно мешкала за іншою адресою, а в червні 1991 року змінила своє місце реєстрації.

Доводи ОСОБА_3 про те, що свою відмову від прав на спірну квартиру вона писала під фізичним та психологічним тиском ОСОБА_5, нічим не підтверджені.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на частину квартири.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2