провадження № 2-з/756/132/16
УХВАЛА

21 квітня 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Маринченко М.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 21 листопада 2014 року в розмірі 1400 доларів США, проценти від суми позики в розмірі 1696,94 доларів США, а разом 3096,94 доларів США.

Ухвалою суду від 03 грудня 2015 року відкрито провадження у справі.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на автомобіль «Хюндай Санта Фе», чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від повернення позики та може з метою ухилення від виконання рішення суду переоформити автомобіль на інших осіб, що значно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року заяву позивача задоволено, накладено арешт на автомобіль «Хюндай Санта Фе», чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2.

17 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 1400 доларів США, проценти за договором позики у розмірі 1696 доларів США 94 центи, сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 90 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 14 квітня 2016 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року скасовано, питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ч.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Загальний розмір стягнутої з відповідача на користь позивача рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року заборгованості за договором позики складає 3096 доларів США 94 центи.

При цьому будь-яких даних про належність зазначеного в заяві про забезпечення позову автомобіля лише відповідачу, його вартість (з посиланням на відповідні докази), позивачем суду не надано.

При цьому зі змісту апеляційної скарги відповідача від 17 грудня 2015 року, свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що автомобіль, 2008 року випуску, придбаний під час шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю подружжя.

У зв'язку з цим суд позбавлений можливості з'ясувати співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

Крім того, матеріали справи не містять даних про намагання відповідача з метою ухилення від повернення позики відчужити транспортний засіб, а також про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про стягнення з відповідача грошової суми у разі невжиття заходу забезпечення позову, про який просить позивач.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151,152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «Хюндай Санта Фе», чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко