АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Винту Ю. М., Кулянди М. І.,

секретар Чубрей І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі НАСК «Оранта»), держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НАСК «Оранта», держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що він 27 листопада 1988 року уклав з Укрдержстрахом в особі інспекції по Вижницькому району договір страхування додаткової пенсії.

Ним виконані усі умови договору страхування, а саме сплачено 3432 крб. (платежі за 260 місяців), проте до тепер йому не виплачені суми належні за договором: додаткова пенсія у розмірі 50 крб. на місяць переведена в гривневий еквівалент або гривневий еквівалент сплачених коштів.

З метою отримання належних виплат він звернувся до правонаступника Укрдержстраху, а саме до HACK «Оранта», однак йому було відмовлено у здійсненні належних йому виплат.

Посилаючись на невиконання державою вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», зобовязань перед ним, бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо визначення порядку повернення коштів, завдання йому моральної шкоди, позивач просив стягнути з відповідачів: 12727 грн 92 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що включає 3603 грн 60 коп. коштів, сплачених за договором страхування, 9124 грн 32 коп. інфляційних втрат, та 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що 27 листопада 1988 року між позивачем та Укрдержстрахом в особі інспекції по Вижницькому району укладено договір страхування додаткової пенсії.

За умовами договору строк страхування закінчується у червні 2010 року, місячний внесок складає 13 крб. 20 коп., місячний розмір пенсій 50 крб., річний 600 крб.

Це визнається сторонами та стверджується страховим свідоцтвом серії 00003 №356007 (а.с.4).

Вимоги позивача про відшкодування шкоди зводяться до компенсації сплачених ним та проіндексованих сум страхових виплат.

Проте повернення заощаджень громадян, що були внесені через установи Укрдержстраху до 02 січня 1992 року проводиться відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21 листопада 1996 року № 537/96-ВР (далі Закон 537/96-ВР).

Статтею 6 Закону 537/96-ВР передбачено, що компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства.

Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в таких установах, проводиться їх власникам у готівковій чи безготівковій формі через установи Ощадного банку України після внесення в інформаційно-аналітичну систему «Реєстр вкладників заощаджень громадян» відомостей про них, необхідних для ідентифікації вкладника під час відкриття рахунку. Обслуговування громадян, пов'язане із внесенням зазначених відомостей, здійснюється безоплатно.

Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України може залучати для проведення компенсаційних виплат позабюджетні кошти, у тому числі кошти, залучені до Державного бюджету України через спеціальні податки, встановлені законами України, а також від здійснення операцій з державними цінними паперами.

Погашення відновлених заощаджень громадян, поміщених у цінні папери, здійснюється на загальних підставах відповідно до сум, визначених у Державному бюджеті України.

Нормою статті 7 Закону 537/96-ВР визначено, що заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із статтею 8 цього Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, повернення заощаджень громадян врегульовано Законом 537/96-ВР і не може бути здійснено в іншому порядку.

Тому вимоги позивача про повернення коштів в інший спосіб, шляхом стягнення їх в рахунок відшкодування шкоди задоволенню не підлягають.

Позивач посилається на бездіяльність Кабінету міністрів України і як наслідок на його право вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Проте вимог про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів позивач не заявляв й така конкретна бездіяльність у визначеному порядку не встановлена.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними, позивачем не доведено бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка б завдала йому немайнову шкоди, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до тверджень про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, повторення викладу позовних вимог, цитування норм матеріального та процесуального права, не дають підстав для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Ю. М. Винту

ОСОБА_2