Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обов'язків покупця і визнання права власності, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обов'язків покупців і визнання права спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_8, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_9 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати договір дарування, укладений 05 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В., удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу цієї частини будинку між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 та позбавити ОСОБА_5 права власності на 23/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 шляхом переведення прав та обов'язків покупця за цим договором на ОСОБА_4, визнавши за ним право власності на вказану частину будинку.

У ході розгляду справи третя особа ОСОБА_7 звернувся до суду з самостійним позовом, в якому просив визнати договір дарування укладений 05 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В., удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу цієї частини будинку між ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_6 та позбавити ОСОБА_5 права власності на 23/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 шляхом переведення прав та обов'язків покупця за цим договором на нього та ОСОБА_4, визнавши за ними право спільної сумісної власності на вказану частину будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року, позови ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано договір за реєстровим № 791 від 05 травня 2012р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В., відповідно до якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по АДРЕСА_2, удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу цієї нерухомості між тими ж особами. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 05 травня 2012 року на підставі нотаріально посвідченого договору ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 23/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2. Право власності на підставі вказаного договору дарування зареєстроване за ОСОБА_5

Сторонами не заперечується та встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 з вересня 2011 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Крім того, цим рішенням суду був задоволений позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження та визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, із внесенням змін до актового запису про народження дитини щодо присвоєння їй прізвища батька. На виконання рішення суду видано нове свідоцтво про народження дитини.

Також судами було встановлено, що ОСОБА_5 після смерті у 2006 році ОСОБА_12, з яким тривалий час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, продовжувала підтримувати стосунки з його батьком ОСОБА_7 і у подальшому познайомила його з ОСОБА_4, з яким почала спільно проживати. ОСОБА_7 є самотнім і, оскільки ОСОБА_9 з ОСОБА_5 виявляли до нього турботу, він вважав їх своєю сім'єю і сподівався на таке ставлення до нього і догляду довічно. ОСОБА_7 мешкав на дачі в с. Лоцкіно Баштанського району, але у м. Миколаєві йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, і на пропозицію ОСОБА_4 переїхати ближче до їх сім'ї із ОСОБА_5 вони вдвох узгодили, що квартира, яка належить ОСОБА_7, буде продана, а ОСОБА_7 переїде жити до житлового будинку у с. Кіряковка Миколаївського району, який ОСОБА_9 купить за свої кошти. Крім того, ОСОБА_7 з ОСОБА_4 погодили, що кошти від продажу належної ОСОБА_7 квартири підуть на забезпечення житлом ОСОБА_5, яка на той час була вагітна дитиною, батьком якої є ОСОБА_9 Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Так, підстави позовних вимог та доводи касаційної скарги, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 мали намір купити житло для дитини ОСОБА_5, а не для самої ОСОБА_5, не впливають на правильність висновку судів про відмову в задоволенні вимог про визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та про перевід на них прав покупців, оскільки вказані обставин лише підтверджують, що вони не мали наміру придбати цей будинок для себе.

Не є підставою для скасування судових рішень також посилання скаржника на те, що ОСОБА_5 гроші ОСОБА_6 не платила, умови угоди з ним не обговорювала, а тому не є покупцем, так як дані обставини не мають вирішального значення для вирішення спору між сторонами в межах заявлених позовних вимог. При цьому скаржник не заперечує, що не бажав оформлювати договір купівлі-продажу спірної частини будинку на себе, а разом з ОСОБА_7 прийняли рішення про оформлення цього договору на ОСОБА_5 і що гроші продавцю передавалися саме для придбання спірної частини будинку на ОСОБА_5

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк