Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Беспалько Т.Д. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 314/3970/15
28 квітня 2016 року Справа № 22ц/778/1439/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вільнянськ" на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.01.2016 року у справі за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вільнянськ" до ОСОБА_1, Фермерського господарства "Форт", третя особа Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним, витребування майна, скасування державної реєстрації речових прав та за зустрічними вимогами ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вільнянськ", Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про припинення договору оренди землі та додаткової угоди до договору оренди землі недійсними і Скасування державної реєстрації речових прав, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Сільськогосподарський виробничий кооператив "Вільнянськ" (далі-Кооператив) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Фермерського господарства "Форт" (Далі-Гоподарство), третя особа Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договорів оренди землі недійсним, витребування майна і скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, посилаючись на те, що 01.07.2004 року між Кооперативом та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір оренди належних останньому на праві власності земельних ділянок площею 7,5599 га та 7,5701 га загальною площею 15,13 га, які розташовані на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області строком на 10 років та 05.04.2007 року був зареєстрований в порядку, встановленому законом. 19 вересня 2014 року орендодавець ОСОБА_1 передав згадані земельні ділянки Господарству, про що укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого не здійснена. Оскільки, такі дії відповідачів порушують права Кооперативу, як землекористувача за договором оренди, заявник прохав визнати спірну угоду недійсною в тому числі і з підстав ст.215 ЦК та водночас волів витребувати майно та скасувати державну реєстрацію речових прав.

У зустрічних вимогах ОСОБА_1 наполягав на припиненні спірного договору з підстав закінчення строку його дії визначеного сторонами при укладені угоди. Окрім того, заявив і вимоги про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 28.05.2009 року щодо встановлення орендної плати, оскільки він не містить суттєвих умов щодо внесення у заставу та передачі до статутного фонду земельної ділянки та прохав скасувати державну реєстрації зазначених договорів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.01.2016 року основний позов відхилено. Зустрічні вимоги задоволені. Суд визнав припиненим спірний договір оренди земельної ділянки та додаткову угоду до нього, водночас скасував їх державну реєстрацію та заходи забезпечення позову вжиті під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі Кооператив покликав скасувати судове рішення, оскільки на його думку, суд не правильно з'ясував обставини справи та невірно застосував норми матеріального права.

Представник Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вільнянськ" до суду не з'явився повторно.

24.03.2016 року, в день коли справа була призначена до розгляду, представник Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вільнянськ" прохав про відкладення слухання справи, у зв'язку з відрядженням. З огляду на поважність причин, судове засідання було призначено на 28.04.2016 року.

Представник Кооперативу повідомлений про час і місце слухання справи й про що є відповідна розписка. Проте, 28.04.2016 року до суду не прибув, й, знову ж клопотав про відкладення судового засідання з причин відрядження.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, та своєчасний розгляд цивільних справ.

Згідно з Конституцією ця мета реалізується через розгляд і вирішення цивільних справ, відповідно до вимог законодавства як щодо норм матеріального, так і процесуального права.

Справа має бути розглянута і вирішена без невиправданих зволікань, що уможливить надання особі своєчасного захисту її порушеного права.

У статті 304 ЦПК йдеться, що справи у апеляційному суді розглядаються за правилами, встановленими для розгляду судом першої інстанції, за винятками й доповненнями гл.12 ЦПК.

За ст.169 ЦПК дозволяє відкласти слухання справи тільки в межах строків визначених Кодексом.

З огляду на викладене та правових приписів ч.3,4 ст.169 ЦПК, повторна неявка до суду позивача чи відповідача, незалежно від причин, не є перешкодою для розгляду справи у апеляційному суді. Тому суд слухає справу за відсутності позивача.

Заслухавши представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2004 року між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Вільнянськ" та ОСОБА_1, був підписаний договір оренди земельних ділянок належних останньому на праві площею 7,5599 га та 7,5701 га загальною площею 15,13 га, які знаходиться на території Московської сільської Ради Вільнянського район Запорізької області строком на 10 років та 05.04.2007 року був зареєстрований в порядку, встановленому законом. Додатковою угодою до зазнаного договору від 28.05.2009 року були внесені зміни щодо встановлення розміру орендної плати, яка 14.07.2009 року набула державну реєстрацію (а.с.5,8,9,17).

У своєму зверненні до суду позивач за первісним позовом обстоював свою позицію тим, що за ст.18,20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а тому 10-річний строк договору оренди землі розпочинається не з дати його укладення (01 липня 2004 року ), а з дати його державної реєстрації (05 квітня 2007 року). Тому, дії відповідача щодо укладення договору оренди землі з Господарством суперечать закону, а спірна угода є недійсною.

Суд наголошує, що за ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом статей 18,20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто з моменту підписання.

Саме до таких висновків дійшов і суд першої інстанції.

В такому разі, аргументи позову щодо строку дії договору не є прийнятними.

Пунктом 8 Договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

З огляду на норми статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Втім, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Матеріали справи свідчать про те, що Кооператив не надсилав орендодавцю письмовий листа про намір продовжити дію спірного договору оренди, а отже не має підстав вважати, що він належно виконував обов'язки за умовами спірного договору.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення, яка є обов'язковою не складалась й у місячний термін не укладена (ст.33 ч.8 Закону).

Питання щодо зволікання в укладені додаткової угоди в суді не оскаржене.

Окрім того, суд наголошує, що в місячний строк та згодом, у вересні 2014 року, орендар направив на адресу Кооперативу лист про відмову у продовженні спірного договору оренди (а.с.126,127,129).

Зазначені обставини, відсутність домовленості між сторонами, вказують на те, що орендар не скористався передбаченою процедурою здійснення своїх прав щодо реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди на новий строк

Як підсумок, переважне право позивача за спірними правовідносинами припинилося.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

З огляду на викладене, на думку суду після припинення зобов'язань між сторонами за первісним договором оренди права Кооперативу не порушуються договором оренди укладеними між відповідачем та Господарством, а тому підстави для задоволення позову про визнання правочину недійсним відсутні.

У ст.154 п.6 ЦПК йдеться, що одночасно з ухваленням судового рішення, суд вправі скасувати заходи забезпечення доказів.

В такому разі, при прийнятті рішення у цій частині суд діяв у межах наданих йому повноважень.

Таким чином, рішення суду не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.303,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вільнянськ" відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.01.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: