Справа №585/3658/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Очиргораєва О. М.
Номер провадження 22-ц/788/753/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2016 року

у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна, -

в с т а н о в и л а:

10 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради від 21.11.2012 року № 228 він був призначений піклувальником неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьки якого позбавлені відносно нього батьківських прав. ОСОБА_4 через своє захворювання є інвалідом 1-ї групи з дитинства не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду. Місце його проживання є АДРЕСА_1, де проживає заявник з родиною, а тому ОСОБА_4 являється членом його сім'ї. На даний час ОСОБА_4 перебуває на обстеженні в КЗ 1-а ОСЛ м. Ромни. Просить суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, недієздатним, встановити над ним опіку і призначити його опікуном.

Рішенням суду від 25 березня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недієздатним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву у повному обсязі. Вважає, що судом повністю не з'ясовані його житлово-побутові умови, не надано додаткового часу для надання доказової бази обґрунтованості його заяви. Він має ще одну трикімнатну квартиру, яка придбана на ім'я його дружини. Та обставина, що ОСОБА_4 проживає в його помешканні та він добросовісно виконує обов'язки опікуна, підтверджується довідкою КЗ Сумської обласної ради «Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Крутуху В.О., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Задовольняючи вимоги заявника про визнання ОСОБА_4 недієздатним і відмовляючи у задоволенні вимог про встановлення опіки над ним та призначення опікуном, суд першої інстанції, виходив із того, що згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 страждає на психічне захворювання, унаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього нагляду. Вирішуючи питання про встановлення опіки та призначення опікуна над недієздатною особою, суд виходив з того, що житлово-побутові умови ОСОБА_3 не відповідають нормам, передбаченим для перебування психічно хворого ОСОБА_4 Крім того заявником та органом опіки та піклування виконкому Роменської міської ради не надано суду документальних підтверджень, що ОСОБА_3, працюючи молодшою медсестрою в психіатричному закладі, де постійно перебуває ОСОБА_4 на лікуванні, забирав його до себе додому і піклувався про нього, отримуючи його пенсію по інвалідності та державну допомогу за догляд за ним.

Проте, повністю погодитись з обгрунтованістю рішення суду першої інстанції не можна, що відповідно до положень ст. 303 ЦПК України є підставою для перевірки справи колегією суддів у повному обсязі.

Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, визначено Законом України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000, № 1489-II (далі Закон). Цей Закон встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Згідно ст. 5 Закону держава гарантує захист прав, свобод і законних інтересів осіб, які страждають на психічні розлади; вирішення в установленому законом порядку питань опіки та піклування щодо осіб, які страждають на психічні розлади; соціально-побутове влаштування інвалідів та осіб похилого віку, які страждають на психічні розлади, а також догляд за ними. Ст. 25 Закону передбачено - особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України за законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 29 Закону власник психіатричного закладу або уповноважений ним орган зобов'язаний здійснювати захист прав і законних інтересів осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними, які не мають законного представника.

Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Положеннями ст. ст. 58, 60 ЦК України визначено, що у разі визнання фізичної особи недієздатною, суд встановлює над нею опіку і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради від 21.11.2012 року № 228 ОСОБА_3 був призначений піклувальником неповнолітнього ОСОБА_4, оскільки його батьки рішенням Середино-Будського районного суду від 23.05.2007 року позбавлені батьківських прав (а. с. 7).

Відповідно до ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Відповідно до п. 5.5 Правил опіки та піклування, затв. спільним наказом Міністерства охорони здоров'я, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства освіти України, Державного комітету України у справах сім'ї та молоді від 26.05.1999, № 34/166/131/88 (далі Правила) піклування припиняється, зокрема, після досягнення підопічними вісімнадцяти років.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №3 від 30.12.2015 року ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, знаходився на лікуванні у дитячому відділенні КЗ І ОСЛ м. Ромни з 2007 року практично без виписки після позбавлення його батьків батьківських прав. В 2012 році йому був призначений опікун, але вдома він практично не утримується (зі слів опікуна: злобний, агресивний, погрожує оточуючим, на зауваження не реагує), потребує постійного стороннього нагляду з боку дорослих, схильний до імпульсивних вчинків, агресії. Поведінка непередбачувана (а. с. 33-34).

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_4 30 жовтня 2015 року він досяг вісімнадцяти років та відповідно до п. 5.5. Правил піклування ОСОБА_3 над ним з цього часу припинилось (а. с. 4-5). Враховуючи положення ст. 52 ЦПК України, яка конкретизує поняття членів сім'ї та близьких родичів, ОСОБА_3, на час звернення із заявою про визнання ОСОБА_4 недієздатним (10 грудня 2015 року), не є членом сім'ї останнього або його близьким родичем.

Твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 являється членом його сім'ї, так як місцем проживання останнього є АДРЕСА_1, де проживає заявник із родиною, є помилковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України від 11.12.2003, № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З довідки житлово-експлуатаційної організації про зареєстрованих осіб вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано заявника, його дружину ОСОБА_7, сина ОСОБА_8, а також підопічного ОСОБА_4 (а. с. 14). Таким чином ОСОБА_4 був зареєстрований за вказаною адресою як підопічний ОСОБА_3 у зв'язку з призначенням останнього його піклувальником. Проте, як вже зазначалося із досягненням ОСОБА_4 вісімнадцяти років піклування ОСОБА_3 відносно останнього припинилось. Сама по собі реєстрація ОСОБА_4 за вказаною адресою, після припинення піклування ОСОБА_3, не свідчить, що він є членом сім'ї заявника.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та визнав ОСОБА_4 недієздатним за заявою ОСОБА_3, який відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦПК України не є особою, що має право на звернення з такою заявою до суду.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_4 недієздатним та відмовляючи у встановленні над ним опіки і призначенні опікуна, на вказані положення уваги не звернув та не врахував, що встановлення опіки над підопічним провадиться в одному провадженні з визнанням його недієздатним.

Проте, за відсутності підстав для визнання ОСОБА_4 недієздатним за заявою ОСОБА_3, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про можливість призначення заявника опікуном, так як це питання може вирішуватись тільки у разі визнання фізичної особи недієздатною.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309; ч. 4 ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 недієздатним, встановлення опіки над ним та призначення заявника опікуном.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -