448/1080/16-ц 2/441/820/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2016 року Городоцький районний суд Львівської обл. в складі:

головуючого судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Сорока М.В.

адвоката Мартин В.І.

представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - орган опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації Львівської обл. та Судововишнянської міської ради Львівської обл. про визначення місця проживання дітей, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 02.09.2016р. звернувся в Мостиський районний суд Львівської обл. із позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, у будинку на АДРЕСА_1, вимоги мотивував тим, що з 09.07.2004р. був у шлюбі з відповідачкою, який 25.05.2015р. розірвано, мають двоє дітей, які проживають із матір'ю. Він хоче, щоб діти проживали з ним, оскільки вважає, що відповідачка, не маючи власного житла, не в змозі забезпечити дітям необхідних побутових умов, що вона не працює і не встані належним чином забезпечити дітей, що проживання дітей із відповідачкою може негативно вплинути на їх виховання та здоров'я. Він у свою чергу проживає у житловому будинку на АДРЕСА_1, і має умови для комфортного проживання дітей, працевлаштований, добре характеризується, має за кордоном батьків, які матеріально допоможуть йому в утриманні дітей, уважає, що проживання дітей з ним відповідатиме їх інтересам.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської обл. від 29.09.2016р. справу передано на розгляд Городоцькому районному суду Львівської обл.

В судовому засіданні 11.11.2016р. представник позивача ОСОБА_8 висловився на підтримку позову, з мотивів у ньому наведених, дав інші пояснення, просив визначити місце проживання дітей - ОСОБА_7, 2005р.н. і ОСОБА_6, 2006р.н. з батьком - ОСОБА_6, у будинку на АДРЕСА_1

В судове засідання 23.12.2016р. позивач та його представник не з"явились, останній 22.12.2016р. подав заяву про припинення представництва (а.с.113).

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Так, до Городоцького районного суду Львівської обл. справа надійшла 10.10.2016р., позивач жодного разу в судове засідання не з'явився. 30.11.2016р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для можливості отримання додаткових доказів (а.с. 107)

22.12.2016р. ОСОБА_6 подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи заміною представника (а.с.114), однак, доказів на підтвердження зазначеної інформації не представив.

Суд вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами і така його позиція спрямована на затягування розгляду справи.

З огляду на наведене, розумні строки розгляду справи, що сторони надали пояснення з приводу заявленого позову, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідачка позов заперечила, пояснила, що після розірвання шлюбу з позивачем - 25.05.2015р., діти ОСОБА_7, 2005р.н. і ОСОБА_6, 2006р.н., проживають із нею на АДРЕСА_2 та перебувають на її утриманні, що позивач ОСОБА_6 дітьми не цікавиться, не приймає участі у їх вихованні та не забезпечує матеріально. Вона не працевлаштована, але забезпечує дітей матеріально, дбає про їх виховання і розвиток, створила дітям належні умови для проживання, дала інші пояснення, просить в позові відмовити.

На підтримку позиції відповідачки висловилась адвокат.

Представник органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської обл. позов заперечив, мотивуючи тим, що протягом останніх двох років позивач самоусунувся від виховання та утримання дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх здоров'ям та навчанням, за місцем його проживання не створено належних умови для проживання дітей, що проживання разом із батьком не буде відповідати інтересам дітей, тому комісія з питань захисту прав дитини прийшла висновку про недоцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_7, 2005р.н. і ОСОБА_6, 2006р.н. з батьком, просить в позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування Судововишнянської міської ради Львівської обл. висловилась на підтримку позиції представника органу опіки та піклування Мостиської РДА, вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_6 з батьком, суперечитиме інтересам дітей, просить в позові відмовити.

Заслухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд відмовляє в позові, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що 09.07.2004р. сторони зареєструвли шлюб у Судововишнянській міській раді Мостиського р-ну Львівської обл., який рішенням Мостиського районного суду Львівської обл. від 25.05.2015р. розірвано (а.с.7).

Сторони, як убачається із копій свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 і НОМЕР_2, мають двоє дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-5).

Діти ОСОБА_7 і ОСОБА_6, що також встановлено судом, проживають із матір'ю - ОСОБА_5 на АДРЕСА_2

ОСОБА_6 свої вимоги про визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_6 з ним, у будинку на АДРЕСА_1, мотивує в основному тим, що відповідачка не має власного житла, а проживає з дітьми у орендованій квартирі, де немає необхідних побутових умов, не працює, а тому не в змозі належним чином забезпечити дітей, що проживання дітей із відповідачкою може негативно вплинути на їх виховання та здоров'я.

Між тим, із актів обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_5 від 18.10. і 09.11.2016р., інформації Судововишнянського НВК про навчання дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_6, із довідки Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. № 09-23/5775 від 19.09.2016р. (а.с.59-62) убачається, що діти ОСОБА_7, 2005р.н. і ОСОБА_6, 2006р.н., проживають із матір'ю на АДРЕСА_2, діти мають належні умови для проживання, відповідачка забезпечує їх матеріально і дбає про духовний розвиток дітей, позивач ОСОБА_6 дітьми не цікавиться, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, за 2014-2016р.р., має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей в сумі 16 099 грн. 99 коп.

Вищеозначене стверджується показаннями в суді свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13

Із висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА № 02-29/3244 від 22.12.2016р. (а.с.116-117) убачається, що комісія, врахувавши умови проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_5, їх матеріальний стан, фактичні взаємини батьків та дітей, інші обставини, прийшла до висновку, що проживання дітей ОСОБА_13, 2005р.н. і ОСОБА_6, 2006р.н. з батьком ОСОБА_6 не буде відповідати інтересам дітей.

Згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989р., ратифікованої Україною 27.11.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991р., виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо.

Враховуючи наведене, заслухавши думку малолітніх дітей ОСОБА_7, 2005р.н. і ОСОБА_6, 2006р.н., які пояснили, що люблять обох батьків, але виявили бажання й надалі проживати з матір'ю, суд приходить до переконання, що проживання дітей при матері відповідатиме їх інтересам, сприятиме їх гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню, а тому в задоволенні позову ОСОБА_6 слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, покликання ОСОБА_6 у позові та його представника в суді, що відповідачка не в змозі належним чином забезпечити дітей, або ж, що проживання при ній дітей може негативно вплинути на їх виховання та здоров'я, суд розцінює як безпідставні.

Суд бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_6 з 11.11.2016р. працевлаштувався і має самостійний дохід, але розцінює її як таку, що не є самостійною підставою до задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 157, 169, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 19, 27, 160, 161 СК України, суд -

в и р і ш и в :

в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - орган опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації Львівської обл. та Судововишнянської міської ради Львівської обл. про визначення місця проживання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, у будинку на АДРЕСА_1 - відмовити, за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів, з дня проголошення.

С у д д я : Українець П.Ф.