Справа № 148/497/16-ц
Провадження №2/148/303/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лавренюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Тульчинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тульчинська районна державна адміністрація та Відділ Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 19 вересня 1994 року померла його мати ОСОБА_3. Спадщину після смерті матері прийняв він. Позивач вважає, що оскільки прийняв спадщину після смерті матері, до нього перейшли усі права майнового характеру, які належали матері на час відкриття спадщини.Мати позивача в 1935 році була прийнята в члени колгоспу ім. ХХІ зїзду КПРС смт. Кирнасівки, який в подальшому було реформовано в КСП «Кирнасівка», а тому, як вважає позивач, мала право на отримання земельної частки (паю). Не знайшовши сертифікату на імя матері на земельну частку (пай), позивач почав звертатись в різні інстанції з приводу того, чи видався їй сертифікат. Зясувавши, що земельний сертифікат на імя матері не видавався, позивач звернувся до ОСОБА_2 селищної ради щодо виділу йому земельної частки (паю), середній розмір якої становить 2, 41 в умовних кадастрових гектарах, однак йому було повідомлено, що його мати до списків членів КСП «Кирнасівка», які мають право на земельні частки (паї), не включена, а отже не має права на земельну частку (пай). Вважаючи, що його мати помилково не була внесена у ці списки, позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 2, 46 га умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування після смерті матері.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що його мати з 1935 року по 1974 рік була членом колгоспу ім. ХХІ зїзду КПРС смт. Кирнасівки, який був реформований у КСП «Кирнасівка». Чи була його мати членом КСП «Кирнасівка» він не знає. Також зазначив, що коли почалося розпаювання КСП «Кирнасівка» його мати вже померла. Однак вважає, що так як мати все життя пропрацювала в колгоспі, то мала право на земельну частку (пай). Зі списками громадян, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) при паюванні земель колективної власності КСП «Кирнасівка» він знайомився і його мати дійсно не включена до нього. Вважає, що не включена вона до цього списку помилково. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судовому засідання заперечила проти позову. Пояснила, що коли створювалось КСП «Кирнасівка» та почалося паювання земель ОСОБА_3Т вже не було в живих, так як померла вона в 1994 році,а розпаювання почалося після 1995 року. Також зазначила, що питання про включення до списку осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю) вирішувалось зборами членів КСП «Кирнасівка», селищна рада цих питань не вирішувала, оскільки це не було в її компетенції. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав. Пояснив, що станом на час видачі КСП «Кирнасівка» Державного акта на право колективної власності на землю 04 червня 1996 року мати позивача ОСОБА_3 вже померла, а тому не була членом даного КСП та не могла бути включена до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай). Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Тульчинської РДА Вінницької області в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва серії 1-АМ № 340607, виданого повторно 11 січня 2016 року Відділом ДРАЦС Тульчинського РУЮ Вінницької області, судом встановлено, що 19 вересня 1994 року померла мати позивача, ОСОБА_3 Тихоніна (а.с.7).

З копії трудової книжки колгоспника встановлено, що ОСОБА_3 вступила в члени колгоспу ім. ХХІ зїзду КПРС смт. Кирнасівки (а.с.9).

В архівних документах колгоспу ім. ХХІ зїзду КПРС смт. Кирнасівки заяви та рішення про звільнення з членів колгоспу ОСОБА_3 за 1970-1980 р. немає, що підтверджується довідкою, виданою 21 грудня 2015 року Тульчинською районною державною адміністрацією (а.с. 11).

Згідно довідки Відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області від 21 грудня 2015 року судом встановлено, що розпаювання земель колективної власності КСП «Кирнасівка» проводилось 22.01.1997 року, середній розмір земельних часток (паїв) складав 2, 41 умовних кадастрових гектарів. (а.с.12)

Згідно довідки ОСОБА_2 селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 12 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1, дійсно являється спадкоємцем на майно після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 19 вересня 1994 року (а.с.13).

З довідки ОСОБА_2 сещиної ради Тульчинського району Вінницької області від 29.01.2016 року судом встановлено, що згідно технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності членами КСП «Кирнасівка» смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_3 не рахується. (а.с.14).

З копії спадкової справи № 54/2016, відкритої 28.01.2016 року після смерті ОСОБА_3, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері є позивач ОСОБА_1 Факт прийняття ним спадщини перевірено на підставі предявлених ощадних книжок.

З дослідженої в ході судового розгляду технічної документації по видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Кирнасівка» судом встановлено, що рішення про передачу в колективну власність 2021,6 га земель та видачу державного акта на право колективної власності прийнято ОСОБА_2 селищною радою народних депутатів Тульчинського району Вінницької області в 1995 році (а.с. 65- зворотній бік). Державний акт на право колективної власності на землю видано КСП «Кирнасівка» 04 червня 1996 року (а.с. 69- зворотній бік).

Отже, станом на час прийняття вказаного вище рішення та видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Кирнасівка» мати позивача ОСОБА_3Т, вже не було в живих.

В списку громадян, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) при паюванні земель колективної власності КСП «Кирнасівка» смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_3 не значиться (а.с. 73-92).

Як розяснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору на право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі на (місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

ЗгідноУказу Президнета України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Оскільки в ході судового розгляду не знайшов підтвердження факт належності ОСОБА_3 на час відкриття спадщини права на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Кирнасівка» та вона не була включена у списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Кирнасівка», оскільки померла ще до розпаювання земель та видачі Дерджавного акту на право колективної власності на землю, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

При встановлених обставинах та досліджених доказах суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, п.п. 16, 17 Перехідних положень ЗК України, ст.ст. 10, 56-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Тульчинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тульчинська районна державна адміністрація та Відділ Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутніми під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.А. Штифурко