Справа № 127/6923/16-ц
Провадження № 2/127/3164/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького регіонального відділення Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання додаткового договору недійсним та застосування наслідків його недійсності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 регіонального відділення Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання додаткового договору недійсним та застосування наслідків його недійсності, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2005 року між сторонами було укладено договір №14/05 про надання прямого адресного кредиту у сумі 135 268 грн., терміном повернення 108 кварталів з дати укладення договору. Станом на момент укладання договору позивач повідомив відповідача про наявність у його родині двох неповнолітніх дітей, що згідно абз.3 п.30 Положення про порядок надання пільгових довгострокових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 року №584, із змінами (надалі-Положення), надає право на отримання пільги у розмірі 25% від загальної суми кредиту, що в перерахунку становить 33 817 грн.

В подальшому сторонами укладено додаткові договори (угоди) від 11.07.2007, від 20.08.2009, від 29.01.2010, від 15.09.2014 до договору №14/05, за умовами яких за позивачем зберігалось право на отримання пільги у розмірі 25% від основної суми кредитного зобовязання.

05.01.2015 року між сторонами було укладено додатковий договір №6 про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005, яким позивача позбавлено права на отримання державної пільги на загальну суму 17 867 грн., оскільки доньці позивача ОСОБА_5 виповнилося 18 років і вона стала повнолітньою, а тому в силу положень абз.3 п.30 Порядку позивач втратив підстави для надання пільги.

Позивач звертався до відповідача із заявою щодо відновлення втрачених пільг, однак відповідачем листом від 17.02.2016 №148 йому було відмовлено.

Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому ОСОБА_1 просив визнати додатковий договір №6 про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 недійсним та застосувати наслідки його недійсності шляхом відновлення пільги в сумі 17 867 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову та просив у задоволенні останнього відмовити у звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 16.09.2005 року між ОСОБА_1 та Вінницьким регіональним відділенням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено кредитний договір №14/05, предметом якого є надання прямого адресного (цільового) кредиту у сумі 135 268 грн. терміном повернення 108 кварталів з дати укладення кредитного договору. Згідно п.1.2 договору кредит за цим договором надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 71,87 кв. м., яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

В подальшому між сторонами були укладені додаткові договори від 11.07.2007 року, 20.08.2009 року, 29.01.2010 року, 15.09.2014 року про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року (а.с.16, 17, 18).

Судом встановлено, що на підставі попередньо поданого ОСОБА_1 документа, а саме копії паспорта своєї доньки ОСОБА_6 серії АТ 016412, виданого Вінницьким РС УДМС України у Вінницькій області 03.01.2013 року, Вінницьким регіональним відділенням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» здійснено перерахунок щоквартального платежу у звязку із досягненням 03.01.2015 року донькою позивача повноліття і втратою правового статусу дитини в силу ст.6 Сімейного кодексу України.

Так, 05.01.2015 року сторонами підписано додатковий договір №6 до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року, а також підписано та отримано перерахунок щоквартального платежу та графік погашення зобовязань за кредитом (а.с.20-23).

Відповідно до п.30 Положення визначено позичальникові, який має двох дітей, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов'язань за кредитом на момент застосування пільги. Якщо у складі сім'ї позичальника сталися зміни, які дають йому право на отримання зазначених в абзаці першому цього пункту пільг, він протягом одного місяця подає регіональному управлінню Фонду відповідну заяву та документи встановленого зразка, що підтверджують такі зміни. На підставі цих документів та відповідно до цього Положення до кредитного договору вносяться зміни із зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом і відсотків за користування ним.

Відповідно до ч.1 ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно п.4.2.5 кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року визначені зміни у статусі та складі сімї, які і є підставою для виконання.

Згідно п.6.6 кредитного договору, якщо позичальник втрачає право на пільги, передбачені п.п.30, 31 Положення, він зобовязаний повідомити Фонд у місячний термін з моменту виникнення цих змін. Після чого Фондом здійснюються відповідні перерахунки розміру щоквартальних платежів (додаток 2), виходячи із залишку суми зобовязань, що існувала на дату предявлення документів, але не пізніше ніж на наступний день, що слідує за датою втрати права на пільги.

Встановлено, що 15.01.2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про відновлення наданих пільг згідно п.30 Положення у звязку з внесенням змін до даного Положення згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №245.

На звернення ОСОБА_1 відповідачем була надана відповідь, що правові підстави для внесення змін до кредитного договору відсутні.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.203 ЦК України волеви явлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписавши додатковий договір №6 від 05.01.2015 року про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року погодився з усіма його умовами та прийняв їх до виконання.

Посилання позивача на те, що він має право на отримання пільги, оскільки до п.30 Положення були внесені зміни Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №245, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем 05.01.2015 року було підписано додатковий договір №6 про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2015 року, тобто до внесення змін до п.30 Положення Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №245.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 передбачено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши ч.1 ст.58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що помякшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Крім цього, посилання позивача на лист Міністерства юстиції України від 18.04.2012 року, в якому надано офіційні розяснення стосовно спірних питань застосування п.30 Положення, як на підставу позовних вимог, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці розяснення не є нормативно-правовим актом, вони лише мають розяснювальний та інформаційний характер і не встановлюють правових норм, про що було вказано в самих розясненнях. Отже, правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 204, 215, 626, 638, 651 ЦК України, п.30 Положення про порядок надання пільгових довгострокових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 року №584, зі змінами, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького регіонального відділення Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання додаткового договору недійсним та застосування наслідків його недійсності відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: