Справа №359/3540/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Саган В.М.

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борисполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що в середині травня 2008 року до неї звернулася відповідачка та попросила дати їй в борг 30 000 грн. 00 коп. для вирішення її особистих сімейних проблем, оскільки вона сама не може отримати кредит із-за того що не має змоги надати банку довідку про доходи за останні 6 місяців. На прохання відповідачки, 23.05.2008 року між позивачкою та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №893 відповідно до якого позивачка отримала від банку кредит під 24% річних, а отримані гроші у розмірі 30 000 грн. 00 коп. в цей же день віддала в борг відповідачці, яка в свою чергу написала позивачці власноручну розписку відповідно до якої зобовязалася погашати її кредит та сплачувати відсотки. Вищевказаний кредит був погашений позивачкою особисто 20.02.2012 року, без участі відповідачки не дивлячись на те, що вона взявши від позивачки в борг ці кошти зобовязалася погашати банківський кредит замість неї. Після погашення кредиту сторони спору домовилися, що 30 000 грн. 00 коп. відповідачка повинна повернути позивачці не пізніше 19.04.2013 року. Однак у погоджений нами час, відповідачка гроші не повернула, і взагалі змінила номер телефону і почала уникати зустрічей з позивачкою, що і слугує підставою для звернення до суду. За таких обставин, позивачка просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 30 000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 12 879 грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 2371 грн. 44 коп., а всього на загальну суму 45 250 грн. 74 коп.

Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, а представник надав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без присутності позивача та її представника, і просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність та заперечень щодо позову суду не надходило, в звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без присутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.05.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №893 відповідно до якого позивач отримала від банку кредит під 24% річних у розмірі 30 000 грн. 00 коп. ( а.с.14).

Відповідач ОСОБА_2 власноручною розпискою засвідчила факт отримання від позивачки 30 000 грн. 00 коп., та зобовязалася погашати кредит і сплачувати відсотки замість позивача. ( а.с.12).

Вищевказаний кредит був самотужки погашений позивачкою, про що свідчить довідка ПАТ «Державний ощадний банк України» №275 від 11.04.2016 року.( а.с.13).

З наведеного слідує, що відповідач не виконала взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту замість позивача, а отриманими від неї коштами розпорядилася на власний розсуд, внаслідок чого виникла заборгованість.

У відповідності положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості.

Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року, № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За таких обставин з відповідачки слід стягнути на користь позивачки борг у розмірі 30 000 грн. 00 коп. в рахунок основного боргу за договором позики.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 вересня 2015 року, № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, проценти за позикою нараховані відповідно до договору або облікової ставки НБУ за весь час користування коштами, 3% річних від простроченої суми, які підлягають стягненню незалежно один від одного, при чому, проценти за користування позикою мають нараховуватись з моменту отримання боржником коштів.

Нормою ст. 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, чинне законодавство, у випадку порушення однією особою своїх зобов'язань, передбачає грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час належними їй до сплати грошовими коштами, у зв'язку з несвоєчасним поверненням їх від боржника (після примусового стягнення тощо).

Тобто, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтоване на компенсаційний, а не штрафний характер. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідальність передбачена у вказаній статті, полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат.

Суд погоджується з розрахунком 3% річних за період з 13.08.2013 року по 31.03.2016 року, розрахованого позивачем, що становить 2371 грн. 44 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 13.08.2013 року по 31.03.2016 року становить 12 879 грн. 30 коп.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 30 000 грн. 00 коп., процентів на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 12 879 грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 2371 грн. 44 коп., а всього 45 250 грн. 74 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, витрати повязані з розглядом даної справи складаються з судового збору у розмірі 551 грн. 30 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу за договором позики у розмірі 30 000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 12 879 грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 2371 грн. 44 коп., а всього суму 45 250 грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справ, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.М. Саган