АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3943/16 Справа № 207/5885/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тюлюнова В. Г. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що з 3 грудня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого дітей не мають. 15 листопада 2011 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб було розірвано.

Посилаючись на те, що за час шлюбу вони придбали майно, щодо частини розподілу якого не можуть досягти домовленості, просила суд ухвалити рішення, яким розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме стягнути з ОСОБА_2 в рахунок 1/2 частини майна подружжя - трактора колісного марки Т-40М, реєстраційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію в розмірі 500 доларів США, що на час звернення до суду еквівалентно 7.235 грн. 50 коп., судові витрати у розмірі 243 грн.60 коп. та витрати на правову допомогу/юридичні послуги в розмірі 2.000 грн..

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити ухвалу, якою залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року скасоване в частині стягнення 2.000 грн. витрат на правову допомогу та відмовлено у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 03 грудня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

15 листопада 2011 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яке набрало чинності 25 листопада 2011 року, шлюб між сторонами розірвано.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18 жовтня 2005 року, виданого на ім'я відповідача ОСОБА_2, останній є власником трактора колісного марки Т-40М, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Колегія суддів погоджується, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано трактор колісний марки Т-40М, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено в ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно із ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Розподіливши майно між подружжям таким чином, що відповідачу необхідно сплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 7.235 грн. 50 коп., та стягнувши витрати на правову допомогу, районний суд не врахував наступне.

Відповідно до п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пункті 30 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Для визначення вартості майна при необхідності призначається експертиза.

Судом першої інстанції експертиза не призначалася.

Відповідно до звіту про оцінку майна №РВ-150113-002 від 13 січня 2015 року трактору колісного Т-40М, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун НОМЕР_3, об'єм двигуна 4150, складеного товарною біржею «Правобережна» та наданого відповідачем ОСОБА_2 та з яким погодився в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4, ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 13.930 грн. (а.с.37-38).

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відповідно до вимог ч.4 ст.10, ч.1 ст.31, ч.1 ст.137 ЦПК України повинен сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з'ясування обставин справи, в тому числі зобов'язаний за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, витребувати докази, коли у цих осіб є складнощі щодо їх отримання.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було досліджено звіт про оцінку вартості майна №РВ-150113-002 від 13 січня 2015 року та сторони дійшли згоди стосовно вартості спірного майна, виходячи саме з цього звіту у розмірі 13.930 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У п.47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,42,56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Матеріали справи містять довіреність представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 бути її представником в суді (а.с.18), а не адвокатом, до справи долучений доказ понесення витрат на правову допомогу про сплату 2.000 грн. не адвоката, а підприємця ОСОБА_5, який участі у справі не приймав (а.с.61), свідоцтво про адвокатську діяльність у справі відсутнє.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач купував запасні частини та ремонтував спірний трактор за власні кошти недоведені, тому до уваги не приймаються.

Посилання апеляційної скарги стосовно пропуску строку позовної давності є неспроможними, оскільки позов пред'явлено у його межах, а саме 12 листопада 2014 року.

З'ясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що другий абзац рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його в іншій редакції.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Другий абзац резолютивної частини рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року викласти в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок ? частини майна подружжя - трактора колісного марки Т-40М, реєстраційний номер НОМЕР_2, грошову компенсацію в розмірі 6.965 грн., судові витрати в розмірі 243 грн.60 коп.».

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.