Справа №173/286/16-ц
Провадження №2/173/311/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської селищної ради про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської селищної ради про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову (з урахуванням уточненої позовної заяви) зазначено, що 27 липня 2001 року померла ОСОБА_4, яка позивачу приходилась прабабусею. Після її смерті спадщину прийняв її син ОСОБА_5, який на момент смерті ОСОБА_6 був зареєстрований з нею. Проте за життя він не встиг оформити свої спадкові права та помер 26 травня 2015 року. 9 лютого 2016 року позивач звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті дідуся, ОСОБА_5, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1. Нотаріус видала позивачу свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири від № 32 по вул..Садова смт.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частку вказаної квартири було відмовлено у звязку з тим, що у свідоцтві на право власності на житло, яке було видано 19 серпня 1997 року ВАТ ДКПК на підставі розпорядження № 1117 від 30 липня 1997 року імя померлої зазначено як «Агріппіна», а у свідоцтві про смерть її імя зазначено як «Агриппіна». Окрім того у актовому записі про народження ОСОБА_7 його матірю зазначено ОСОБА_8. На підставі вищевикладеного позивач просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_5; встановити факт належності ОСОБА_4 свідоцтва на права власності на житло, яке видане 19 серпня 1997 року ВАТ ДКПК на підставі розпорядження від 30 липня 1997 року № 1117 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача, який у відповідності до ст. 184 ЦПК України був допитаний як свідок, позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду показав, що ОСОБА_9 (його бабуся) народилася в 1912 році в с.Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Потім вона з чоловіком переїхала в м.Дніпродзержинськ, де в 1940 році народився його батько ОСОБА_5 Потім, приблизно в 1969 році, вони всі сімєю переїхали до смт.Дніпровське, де працювали на КПК. У всіх документах по різному записували їхнє прізвище, мабуть тому містяться розбіжності між актовим записом про народження батька та його свідоцтвом про смерть. Так само через неправильний переклад зазначено імя бабусі «Агріппіна», тоді як у свідоцтві про смерть зазначено як «Агриппіна». За життя на ці розбіжності ніхто уваги не звернув. На момент смерті бабусі, ОСОБА_6 з нею проживав її син, ОСОБА_5, проте спадкові права він не оформляв. Інших спадкоємців після її смерті не було. Їм удвох належала квартира АДРЕСА_3. Після смерті ОСОБА_5 його онук, позивач у справі, звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Йому було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частку вказаної квартири, яка належала ОСОБА_5 У видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу половину було відмовлено саме через розбіжності у документах. Інших спадкоємців не має. Іншого шляху оформити право власності на це майно, окрім як звернення до суду не має.

Відповідач, Дніпровська селищна рада, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

19 серпня 1997 року на підставі розпорядження № 1117 від 30 липня 1997 року ВАТ ДКПК було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та члену його сімї ОСОБА_6 (а.с.27).

27 липня 2001 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.25). На момент її смерті з нею був прописаний її син ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Дніпровської селищної ради № 191 від 4 лютого 2016 року (а.с.32).

Згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свої матері ОСОБА_6, оскільки він фактично володів спадковим майном, а саме ? часткою квартира АДРЕСА_4. Інших спадкоємців за закон або заповітом після смерті ОСОБА_6 не встановлено. Згідно з повідомленням Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 11 березня 2016 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась (а.с.50).

26 травня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.26). після його смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся його онук ОСОБА_2 (а.с.66). Інші спадкоємці, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини на користь онука померлого ОСОБА_2 (а.с.64,65).

Нотаріус видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на ? частку квартира АДРЕСА_4 (а.с.30) та автомобіль (а.с.31). У видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частку квартира АДРЕСА_4 було відмовлено у звязку з розбіжностями в документах, а саме, що у свідоцтві про право власності на житло від 19 серпня 1997 року імя померлої зазначено як «Агріппіна», а у свідоцтві про смерть вказано «Агриппіна». Окрім того згідно з актовим записом про народження ОСОБА_7 його матірю зазначено ОСОБА_8. Прізвище померлого є «Решетнюк» (а.с.39).

Згідно зі свідоцтвом про народження № 1232 22 червня 1912 року в с.Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області народилася ОСОБА_10, батьками якої записані: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.38). У заяві про видачу паспорта 27 вересня 1979 року зазначено прізвище, імя та по батькові «Решетник Агриппина Іларіонівна», яка народилася 23 червня 1912 року в с.Новогригорівка Верхньодніпровського району, батьками якої записано: ОСОБА_13 та ОСОБА_14; місцем проживання зазначено: АДРЕСА_5 (а.с.97).

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21 грудня 2015 року, 17 лютого 1940 року за № 604 складено актовий запис про народження 3 лютого 1940 року у м.Дніпродзержинськ ОСОБА_7, батьками якого записано ОСОБА_15 та ОСОБА_8. Місцем проживання батьків зазначено м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області (а.с.73).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона народилася в с.Новогригорівка Верхньодніпровського району, тому вона знає сімю ОСОБА_6 з дитинства. Наприкінці 60-х років вони переїхали до смт.Дніпровське та всі разом жили. Їй також відомо, що у ОСОБА_5 було двоє синів: ОСОБА_1 та Саша.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона народилася в с.Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Вона ходила в одну школу з ОСОБА_5. У школі його прізвище було «Решетнік», чому потім воно було змінено на «Решетнюк» і коли саме їй не відомо. В нього мати була Агриппіна, дівоче прізвище якої було «Крикунова». Потім вони переїхали в смт.Дніпровське, де всі працювали на КПК. Показання свідка ОСОБА_17В підтверджуються також свідоцтвом від 16 червня 1956 року, згідно з яким ОСОБА_7, який народився в 1940 році, навчався в Новогригорівській семирічній школі (а.с.119).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що показаннями свідків та представника позивача підтверджується, що ОСОБА_6 дійсно була матірю ОСОБА_5, а розбіжності у документах, зокрема в актовому записі про народженні, виникли у звязку з неправильним перекладом з російської мови на українську та навпаки. Показання свідків та представника позивача не суперечать один одному, узгоджуються між собою та іншими доказами у справі. Окрім того даний факт підтверджується довідкою Дніпровською селищної ради № 248-02-15 від 4 квітня 2016 року (а.с.118).

Також суд вважає доведеним, що свідоцтво про право власності на житло видане 19 серпня 1997 року ВАТ ДКПК на підставі розпорядження від 30 липня 1997 року № 1117, дійсно належало ОСОБА_4, яка зазначена членом сімї ОСОБА_5. Факт проживання її за адресою: АДРЕСА_6 підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків.

Згідно з п.п.1, 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або в паспорті.

На підставі досліджених судом доказів суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, а саме, що померла 27 липня 2001 року ОСОБА_4 є матірю померлого 26 травня 2015 року ОСОБА_5 та факту встановлення належності ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло, видане 19 серпня 1997 року ВАТ ДКПК на підставі розпорядження від 30 липня 1997 року № 1117 (яке є правовстановлюючим документом). Виправити помилку у свідоцтві про право власності на житло або ж видати нове свідоцтво не можливо, оскільки власник майна померла.

Встановлення судом даних фактів необхідне для вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки судом встановлено, що за життя померлий ОСОБА_5 набув право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_6, позивач, ОСОБА_2, прийняв спадщину після його смерті, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 за законом або ж за заповітом не встановлено, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Дніпровської селищної ради про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що померла 27 липня 2001 року ОСОБА_4 є матірю померлого 26 травня 2015 року ОСОБА_18.

Встановити факт належності ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло, видане 19 серпня 1997 року ВАТ ДКПК на підставі розпорядження від 30 липня 1997 року № 1117.

Визнати за ОСОБА_2 (ін..н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 (загальна площа 52,5 кв.м., житлова площа 38,4 кв.м.) в порядку спадкування за законом.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко