Справа № 314/1622/14-ц
Провадження № 2/333/227/16
21 березня 2016 р. м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Кулик В.Б.,
при секретарі Довгаль А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми 179 955 грн. 69 коп. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, судових витрат, витрат на проведення експертизи та витрат за надання правової допомоги.
Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України.
Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України).
Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву, надану позивачем, суд встановив наступне.
В ході слідства було встановлено, що причиною ДТП стали порушення відповідачем п.п. 2.1 б), 2.9 а), 10.1, 16.11, 33 Правил дорожнього руху України., які згідно з висновками судової авто-технічної експертизи № 707/13 від 16.10.2013 року знаходяться в безпосередньому причинному звязку з подією даної ДТП. Страхового полісу на автомобіль на момент ДТП у відповідача не було.
Згідно з відповіддю Вільнянського відділення поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 25.12.2015 року за № 36/1117, в ході проведення досудового розслідування за вищевказаним кримінальним провадженням по факту ДТП за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що останній отримав тілесні ушкодження під час вищевказаної події за власною необмеженістю та недбалим виконанням Правил дорожнього руху. В звязку з чим 27.12.2014 року було прийнято рішення згідно з чинним законодавством України з погодженням Прокуратури Вільнянського району Запорізької області про закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу злочину ОСОБА_2
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Таким чином, з урахуванням презумпції вини ОСОБА_2, останнім не було доведено того, що шкода позивачеві була завдана внаслідок непереборної сили або умислу самого позивача.
Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження пошкодженого при ДТП КТЗ автомобіля Toyota Highlander, державний номер НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, вартість матеріального збитку завданого власнику цього автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася 09.06.2013 року, становить 179 955 грн. 69 коп.
За складання вказаного висновку позивачем було сплачено суму 1 300 грн., що підтверджується квитанцією від 24.09.2013 року.
Відповідачем не надано доказів відшкодування позивачу вказаного розміру шкоди та не спростовано розміру такої шкоди.
Доказів наявності у відповідача страхового полісу, згідно з вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», останнім суду не надано.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Всупереч наведених вимог закону відповідачем не було доведено обставин відсутності його обовязку по відшкодуванню завданої шкоди позивачеві.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 179 955 грн. 69 коп. матеріальної шкоди та 1 300 грн. витрат на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження.
Розглядаючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5 Постанови).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 Постанови).
Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останній посилається на те, що внаслідок ДТП були порушені його життєві плани та погане самопочуття; ДТП здійснила негативний вплив на психологічне здоровя позивача, змінилося нормальне життя, порушився сон, неможливість на протязі тривалого часу повноцінно відпочивати та відновити сили; необхідно було здійснити додаткові зусилля і витрати на пересування членів родини позивача.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки ним у встановленому законом порядку не було доведено наявності такої шкоди та тих обставин, на які він посилається в якості спричинення йому шкоди. З матеріалів справи не вбачається того, що дії відповідача у спірних правовідносинах були спрямовані на приниження честі і гідності позивача, або ж спричинення будь-яких моральних страждань. Не доведений позивачем і розмір моральної шкоди, а також того, з чого він виходив при визначенні розміру моральної шкоди.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними і не підлягають задоволенню.
Вимоги позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги у розмірі 1 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів наявності таких витрат.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 179955 (сто сімдесят девять тисяч девятсот пятдесят пять) грн. 69 коп., матеріальної шкоди, 1 300 (одна тисяча триста) грн. витрат на оплату експертного авто-товарознавчого дослідження, 1 822 (одна тисяча вісімсот двадцять дві) грн. 01 коп. витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Кулик