АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/610/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представника апелянта, відповідачів та їх представників,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк», звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилався на те, між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2202/0108/88-001 від 16.01.2008 року, за яким вона отримала кредит у сумі 40000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 16.01.2018 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за цим кредитним договором іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали у іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 34 кв. м.

За договором купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року право вимоги до відповідачів за цим кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Через неналежне виконання умов договору у відповідачів станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 341840 грн., тому позивач просив в рахунок виконання зобов'язання щодо сплати заборгованості в сумі 341840 грн. за кредитним договором № 2202/0108/88-001 від 16.01.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 34 кв.м, визнавши за ПАТ «Дельта Банк» право власності на цю квартиру.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати через через неповне зясування обставин справи, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає помилковим висновок суду про те, що позивач не є належним позивачем, адже за договором купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладеного між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року, останній набув права вимоги і за кредитним договором № 2202/0108/88-001 від 16.01.2008 року. Банком дотримано вимогу закону щодо направлення відповідачам письмової вимоги про усунення порушення, а подача позову до спливу 30 днів з часу вручення вимоги не порушує прав відповідачів. Помилковим є висновок суду про те, що допущена позичальником заборгованість є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки, оскільки ЗУ «Про іпотеку» не визначено поняття неспівмірності, з цих підстав не передбачено можливість відмовити в зверненні стягнення на предмет іпотеки.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідачі та їх представники просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, допустив порушення норм процесуального права, у звязку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є належним кредитором внаслідок недотримання процедури відступлення права вимоги за цим кредитним договором; крім того, позивач подав цей позов до спливу наданого відповідачам 30-денного строку на усунення порушення, а сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із вартістю предмета іпотеки.

ОСОБА_5 погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 16.01.2008 року Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2202/0108/88-001, за яким остання отримала кредит у сумі 40000 доларів США на умовах сплати 11,9 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 16.01.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за іпотечним договором від 16.01.2008 року передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 34 кв. м, що перебуває у їхній спільній частковій власності.

За договором купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року право вимоги за цим кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Через неналежне виконання умов договору у відповідачів станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 341840 грн., з яких заборгованість по кредиту складає 314265,46 грн., заборгованість по процентах 27574,54 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Висновок суду про недотримання процедури відступлення права вимоги за цим кредитним договором, у звязку з чим ПАТ «Дельта Банк» не є належним кредитором, не ґрунтується на доказах і суперечить матеріалам справи.

Так, за змістом договору купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги, які відступає продавець, означає всі вимоги продавця в якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обовязків за кредитними договорами та договорами забезпечення (пункт 1.1. договору).

Витяг з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року (а.с.45, т.1) дійсно не стосується справи, оскільки містить дані щодо іншого кредитного договору.

ОСОБА_5 у порушення ст.ст. 213-214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив та не зясував обставини щодо набуття права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, на які посилався позивач, та не запропонував надати належні докази на підтвердження цих обставин.

Як встановлено апеляційним судом з представленого стороною позивача акта приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року (а.с.9, т.2), згідно пункту 2.3 договору продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, які перелічені в додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення.

За актом приймання-передачі кредитних файлів № 9 до Договору купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року (а.с.10-12, т.2) згідно пункту 4.2 договору продавець вручив, а покупець прийняв від продавця належно укомплектовані кредитні файли у кількості 220 штук стосовно кредитних договорів, зокрема, й кредитного договору № № 2202/0108/88-001, укладеного з ОСОБА_1 (№ п/п 181).

Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав за кредитами від 25.05.2012 року відступлено права вимоги за кредитним договором 2202/0108/88-001, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.17, т.2).

Наведені докази цілком підтверджують факт набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за цим кредитним договором, а також права вимоги до відповідачів, які надали забезпечення за кредитним договором, за іпотечним договором від 16.01.2008 року, відтак ПАТ «Дельта Банк» є належним позивачем за заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

Згідно з ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частин 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до ст. 35 Закону України „Про іпотеку у звязку з прострочення грошових зобовязань за цим кредитним договором 21.08.2015 року позивачем було надіслано відповідачам письмові вимоги про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, які відповідачі отримали 25.08.2008 року, проте не виконали, що останні не заперечують.

Тому факт звернення позивача з цим позовом до спливу наданого відповідачам 30-денного строку, наданого для усунення порушення, жодним чином не порушує прав відповідачів.

Висновок суду про неспівмірність суми заборгованості за кредитом із вартістю предмета іпотеки не ґрунтується на нормах закону і не є підставою для відмови у позові в силу ч.ч.1, 3 ст. 37, ч.3 ст.39 Закону України „Про іпотеку.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України „Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному

договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими

наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності

на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Встановлено, що за умовами іпотечного договору від 16.01.2008 року, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем-позичальником умов основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі (пункт 10.3).

Іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 10.4).

Згідно з пунктом 12 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

-за рішенням суду;

-у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

-згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в пп..12.3.1, 12.3.2 цього пункту.

Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України „Про іпотеку (пункт 12.3.1).

Отже, за умовами іпотечного договору іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки виключно шляхом укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Сам факт звернення ПАТ „Дельта Банк до суду з цим позовом засвідчує відсутність згоди відповідачів на задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателю за рішенням суду суперечить умовам іпотечного договору, а також вимогам статей 629 ЦК України, 37, 39 Закону України "Про іпотеку".

За таких обставин заявлений позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/610/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 27