АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7223/16 Справа № 202/347/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Деркач Н.М., Ткаченко І.Ю.

за участі секретаря Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі 10 560 грн. зі сплатою 30,0% за користування кредитним лімітом на рік.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 31 жовтня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 16 032 грн. 09 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 10 551 грн. 37 коп.; заборгованості по процентами за користування кредитом 3474 грн. 57 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 739 грн. 62 коп.

З урахуванням зазначеного позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з вказаними вимогами.

Така позиція суду першої інстанції помилкова з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанцій в повній мірі не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2010 року ОСОБА_2., за його заявою, було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту розміром 10560 грн. на платіжну картку, зі сплатою 30% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність порушень позичальником умов договору, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 16 032, 09 грн..

Однак відмовляючи в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, для застосування строку позовної давності важливою обставиною є не тільки подія повязана зі спливом строку, а і заява відповідача про застосування положення ст.267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не подавав до суду такої заяви, та будь-яким іншим чином не висловлював свою вимогу про застосування положення ст.267 ЦК України, у звязку з чим у суду першої інстанції не було підстав для відмови в позові через сплив строку позовної давності, а тому вимоги банку щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору, які були сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом та апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" суму заборгованості в розмірі 16032 грн. 09 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 10 551 грн. 37 коп.; заборгованості по процентами за користування кредитом 3474 грн. 57 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 739 грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 289 грн. 76 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: