Справа № 202/2143/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 вересня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименко В.А., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 26 серпня 2014 року помер її батько ОСОБА_4. За життя ОСОБА_4 розпочав процес приватизації земельної ділянки по вул. Єсеніна в Індустріальному районі. Рішенням міської ради № 41/20 від 25.01.2012 року ОСОБА_4 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після погодження проекту землеустрою 18 листопада 2013 року ОСОБА_4 подав до Дніпропетровської міської ради клопотання про передання йому вказаної земельної ділянки у власність. 3 вересня 2014 року Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення № 141/55 Про передачу земельної ділянки у районі вул. Єсеніна (Індустріальний район) у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0670 га, кадастровий номер :04:057:0053. Однак право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_4 не було зареєстровано, оскільки 26 серпня 2014 року ОСОБА_4 помер. Позивач вважає, що право власності на земельну ділянку не було зареєстровано за спадкодавцем з вини Дніпропетровської міської ради, яка невчасно розглянула питання щодо затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки йому у власність, а тому, посилаючись на те, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька та прийняла спадщину, просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,0670 га кадастровий номер :04:057:0053, яка розташована у м. Дніпропетровську по вул. Єсеніна.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що за життя ОСОБА_4 процедуру приватизації земельної ділянки не завершив, право власності в установленому порядку на земельну ділянку не зареєстрував, а отже, до позивача в порядку спадкування перейшло право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, а не право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Вважала, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Просила в задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання не з'явилася, у зв'язку з чим розгляд справи завершено в її відсутність.

Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову в позові з огляду на наступне:

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 41/20 від 25.01.2012 року батьку позивача ОСОБА_4 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Єсеніна (Індустріальний район).

18 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою та передання йому у власність вищевказаної земельної ділянки.

3 вересня 2014 року Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення № 141/55 Про передачу земельної ділянки у районі вул. Єсеніна (Індустріальний район) у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0670 га, кадастровий номер :04:057:0053.

За приписом п. 6 вказаного рішення ОСОБА_4, якому земельна ділянка передається у власність, необхідно звернутися до відповідного державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації права власності на земельну ділянку і внесення відповідних записів до Державного реєстру земель.

Між тим, право власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 в установленому порядку зареєстровано не було у зв'язку із його смертю 26 серпня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Тобто рішення № 141/55 від 03.09.2014 року було прийнято міською радою вже після смерті ОСОБА_4

12 лютого 2015 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі заяви позивача про прийняття спадщини було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 за № 91/2005.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, позивач посилається на те, що за життя її батьком ОСОБА_4 було розпочато процедуру приватизації земельної ділянки, але право власності за ним не було зареєстровано за життя з вини міської ради, якою невчасно розглянуто його заяву щодо передання земельної ділянки у власність.

Разом із тим, суд вважає, що такі позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (стаття 126 ЗК України).

Отже, за змістом вказаних норм, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні цієї процедури, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації земельної ділянки, а не визнання права власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що рішення міської ради про передання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0670 га (кадастровий номер :04:057:0053) по вул. Єсеніна в м. Дніпропетровську було прийнято після його смерті, право власності на дану земельну ділянку не було зареєстровано в установленому порядку за його життя, суд вважає, що вказана земельна ділянка не увійшла до складу спадщини, що відкрилася після його смерті.

В той же час, оскільки ОСОБА_4 за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, то позивач як спадкоємець, яка прийняла спадщину після смерті батька, має право на завершення процедури приватизації спірної земельної ділянки.

Але позовні вимоги про визнання за позивачем права на завершення процедури приватизації земельної ділянки не заявлялися та представник позивача протягом усього часу розгляду справи наполягав саме на визнанні за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті батька.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, щодо якої спадкоємцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації, задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2016 року позивач звернулася до Дніпропетровської міської ради з заявою про завершення процедури приватизації та оформлення за нею права власності на земельну ділянку площею 0,0670 га (кадастровий номер :04:057:0053) по вул. Єсеніна в м. Дніпропетровську.

Таким чином, у разі відмови позивачу органом місцевого самоврядування в завершенні нею процедури приватизації земельної ділянки після смерті батька, позивач не позбавлена можливості вимагати визнання за нею цього права в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко