Провадження № 2/760/9/16
У Х В А Л А

11 серпня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та визнання іпотеки припиненою,

в с т а н о в и в:

17.06.2016 ОСОБА_1 повторно подав до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва апеляційну скаргу на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2015 про відкриття провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у направленні до Апеляційного суду м. Києва повторно поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 від 17.06.2016 належить відмовити з таких підстав.

За правилами статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2011 вказав, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Недобросовісна поведінка призводить до порушення базових принципів як цивільного процесу, так і судочинства в цілому.

Дослідивши матеріали справи суд констатує, що ОСОБА_1 діє у цій справі недобросовісно, зокрема зловживає своїм правом на апеляційне оскарження ухвали Солом'янського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 04.12.2015, з таких підстав.

01.12.2015 ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», треті особи: ОСОБА_1 (третя особа-1), ОСОБА_3 (третя особа-2) про визнання кредитного договору недійсним та визнання іпотеки припиненою.

04.12.2015 Солом'янський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у вищезазначеній справі та призначив справу до розгляду на 05.01.2016 о 11 год. 30 хв.

11.02.2016 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2015 про відкриття провадження.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2016, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2015, була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків.

Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2016 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний Банк «Актив-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним та визнання іпотеки припиненою.

Проте, 17.06.2016 ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 04.12.2015. Зі змісту апеляційної скарги від 17.06.2016 випливає, що вона є тотожною апеляційній скарзі від 11.02.2016, а саме: подана з мотивів недотримання правил підсудності.

Таким чином, ОСОБА_1 зловживає своїм процесуальним правом у цій справі, оскільки його дії суперечать завданню та принципам цивільного судочинства, для якого швидкий розгляд справи є суттєвим.

Частина перша статті 157 ЦПК визначає, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує право на судовий розгляд протягом розумного строку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини критеріями для визначення розумності строку є складність справи (щодо її предмета), поведінка сторін (позивачів та відповідачів), поведінка органів судової влади (а також адміністративних органів, що втрутилися у процес) та важливість предмета спору для зацікавленої особи.

Верховний Суд України, у своєму листі № 61-1248/0/8 14 від 28.05.2014, щодо надання роз'яснень з метою запобігання зловживання процесуальними правами у формі неодноразового апеляційного оскарження ухвал про відкриття роз'яснив, що «в аспекті питання щодо можливих дій суду першої інстанції у разі повторної подачі особою апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з мотивів недотримання правил підсудності слід зазначити, що системний аналіз ч. 4 ст. 5, ч. ч. 1 та 2 ст. 19, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 54 Конституції України з урахуванням п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 р. № 6-рп/2005 1 та лінгвістичного значення поняття «ніхто», яке уживається для вираження повної відсутності предмета як суб'єкта або об'єкта дії, дає підстави для висновку про те, що положення ч. 1 ст. 19 Основного Закону України, згідно з яким правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, повною мірою поширюється на суди як органи державної влади.

З огляду на згадану норму Конституції України це означає, що у суду першої інстанції, незалежно від стану нормативної урегульованості цього питання на рівні процесуального закону, відсутній обов'язок направляти повторні апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції за умови наявності рішення останньої, яким первинна апеляційна скарга була розглянута по суті і щодо неї було ухвалене судове рішення.

До того ж, згідно з п. 3 ч. 4, ч. 5 ст. 297 ЦПК України наявність ухвали про відмову у задоволенні апеляційної скарги особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою є однією з підстав для постановлення суддею-доповідачем ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі. На наш погляд, у контексті п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України щодо забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, зазначені вище положення процесуального закону слід вважати саме такими, що на підставі конституційного припису унеможливлюють повторний розгляд апеляційної скарги».

Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, суд констатує, що у направленні до Апеляційного суду м. Києва апеляційної скарги ОСОБА_1 від 17.06.2016 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 04.12.2015, належить відмовити, оскільки щодо його первинної апеляційної скарги від 11.02.2016 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, про що постановлено ухвалу від 12.05.2016.

Керуючись статтею 55 Конституції України, статтями 27, 57 ЦПК, суд

у х в а л и в:

Відмовити у направленні до Апеляційного суду м. Києва повторно поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним та визнання іпотеки припиненою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л. В. Шевченко