22-ц/775/397/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Доценко С.І. Категорія 55 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-ЮГ» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-ЮГ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка не була йому виплачена в день звільнення 22 липня 2015 року, та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати відповідно до вимог ст.117КЗпП України до моменту фактичного розрахунку.

В подальшому він уточнив свої позовні вимоги, підтримавши лише вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст.117КЗпП України, тому що заборгованість по заробітній платі була виплачена після звернення до суду. Просив стягнути середній заробіток за 51 день, що минув з дати звільнення до дати фактичного розрахунку по заробітній платі в сумі 20894 грн. 19 копійок, яка є сумою вже після утримання обов'язкових податків та зборів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він з 26.12.2013 року по 22.07.2015 року працював на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-ЮГ». Наказом № 67-к від 22.07.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з посади директора відповідно до п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України. Однак, в порушення ст. 116 КЗпП України, в день звільнення не отримав всі належні платежі на момент звільнення. На момент звільнення мала місце заборгованість із заробітної плати за травень, червень, липень, яка не була виплачена при звільненні. Відповідач розрахувався з позивачем по заробітній платі в повному обсязі лише 30.09.2015 року, що підтверджується історією по його картковому рахунку. Позивач вказував, що з урахуванням затримки виплати належних виплат протягом 51 дня, сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до ст.117 КЗпП України складає 20894.19 грн., які він просить стягнути з відповідача на свою користь, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «АНТ-ЮГ» про стягнення середнього заробітку за весь час невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 ЦПК України про день фактичного розрахунку компенсації задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «АНТ-ЮГ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати йому як звільненому працівнику належних сум при звільненні за період з 23 липня по 30 вересня 2015 року в сумі 24316,05 грн. з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податків та зборів. Стягнуто з ТОВ «АНТ-ЮГ» на користь держави судовий збір в розмірі 446,67 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «АНТ-ЮГ» Легеза Г.О., що діє в інтересах підприємства, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та закрити провадження по справі. В скарзі вказує, що суд допустив арифметичну помилку при визначенні загальної кількості днів часу затримки розрахунку при звільнені, суддею було допущено помилку: замість вірно встановлених 47 робочих днів (06 робочих днів в липні 2015 року, 20 робочих днів в серпні 2015 року та 21 робочій день в вересні 2015 року) зазначено 48 днів, тобто, невірно була розрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Крім того, у зв'язку із тим, що заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем утворилася саме в період, коли він був керівником підприємства і ніс за це відповідальність, то позивач безпідставно просить стягнути суму грошової компенсації за час фактичної затримки розрахунку, оскільки вини підприємства у несвоєчасній виплати йому заробітної плати немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «АНТ-ЮГ» Тимошенка О.І., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати, відмовити в позові, заперечення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції, керуючись ст. 116, 117 КЗпП, Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, виходив із того, що вимоги позивача обґрунтовані, оскільки в день звільнення з ним не було проведено розрахунок і тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з дня звільнення 23.07.2015 р. по день розрахунку з відповідачем 30.09.2015р., який складається з 49 днів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь позивача сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такі вимоги грунтуються на вимогах закону, правильно вирішені судом у відповідності до норм трудового законодавства.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що судом невірно визначена сума середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку, оскільки в рішенні суду неправильно визначений період такої затримки, а тому в цій частині змінює судове рішення, враховуючи наступне.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 26.12.2013 року наказом № 254-к від 26.12.2013 року був прийнятий на посаду директора ТОВ «АНТ-ЮГ».

Наказом № 67-к від 22.07.2015 року ОСОБА_2 звільнений з посади на підставі ст. 41 п. 1 ч.1 КЗпП України (а.с. 6-14, 34).

30.09.2015 року ТОВ «АНТ-ЮГ» розрахувалося із позивачем, виплативши йому заборгованість по заробітній платі, що підлягала при звільненні, в сумі 21372,8 грн.. (а.с. 42,55-56).

Частина перша ст. 47 КЗпП України зазначає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно із ст.117ч1 КЗпП та Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» ( п.20) суд на підставі ст117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи відповідача з приводу того, що рішення суду про задоволення позову є незаконним, оскільки позивач безпідставно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з заробітної платі, яка утворилася під час його керівництва підприємством, тобто, з його вини, і, як наслідок цього, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не є слушними, оскільки нічим об'єктивно не підтверджені, належно відповідачем не доведені.

Крім того, п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його обов'язку розрахуватись з працівником при звільненні відповідно до порядку, встановленого ст. 116 КЗпП України та не виключає відповідальності роботодавця відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України.

Вирішуючи питання про суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно керувався вимогами Постанови КМ України від 08.02.1995 року №100 щодо розрахунку середньоденної заробітної плати позивача

Так, згідно із табелями робочого часу за травень-червень 2015 року, наданим ТОВ «АНТ-ЮГ» в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відпрацював 20 і 19 робочих днів.

Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу ПФУ в Володарському районі Донецької області та довідки ТОВ «Ант-ЮГ», заробітна плата ОСОБА_2 за травень 2015 року складала 9562.88 грн., за червень 9790.72грн..

Отже, суд першої інстанції вірно обчислив середньоденний заробіток позивача в розмірі 496,25 грн.. Сторони погодилися із таким розрахунком, не оспорювали його.

Між тим, судом визначено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі із позивачем, складає 49 днів, в той час, як кількість робочих днів в липні 2015 року складала 6 днів, в серпні - 20 днів, в вересні 2015 року до 30 вересня - 21 день, а всього - 47 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 32323,75 грн. (47 днів х 496,25 грн).

Даний розрахунок виконаний відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМ України 08.02.1995 року №100, згідно з положеннями пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміні рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, тому рішення підлягає зміні, з ухваленням рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 23323,75 грн. з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, а в решті рішення зміні або скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-ЮГ» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 січня 2016 року змінити в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-ЮГ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати йому як звільненому працівнику належних сум при звільненні за період з 23 липня до 30 вересня 2015 року в сумі 23323,75 грн. (двадцять три тисячі триста двадцять три грн. 75 коп) з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податків та зборів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

Т.Б. Ткаченко