АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/847/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

секретар Дубова М.В.,

з участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В вересні 2015 року приватний підприємець ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказував, що 24.03.2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір оренди транспортних засобів, посвідчений нотаріально, згідно з яким ОСОБА_2 приймає за плату в розмірі 238 грн., щомісячно в тимчасове користування транспортні засоби: автомобіль Iveco МТ 190 Е, 1998 року випуску, р/н НОМЕР_1; автомобіль IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску, р/н НОМЕР_2; напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску, р/н НОМЕР_3; автомобіль марки MAGIRUS Deuts 1993 року випуску, р/н НОМЕР_4; автомобіль IVECO 110.16, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_5; автомобіль марки IVECO MAGIRUS 50-8, 1987 року випуску, р/н НОМЕР_6. Ці транспортні засоби належать ОСОБА_1 на праві власності. Того ж дня вони були передані ОСОБА_2

В забезпечення виконання зобовязань по договору оренди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки на забезпечення виконання зобовязань щодо сплати орендної плати за договором в сумі 1 000 грн.

У вересні 2013 року відповідач повернув ОСОБА_1 автомобіль IVECO MAGIRUS 50-8 1987 року випуску, у квітні 2015 року - автомобіль IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску та напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску. Іншими транспортними засобами в кількості чотирьох одиниць відповідач користується досі.

ОСОБА_2 не виконував свої зобовязання по сплаті орендної плати ОСОБА_1, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 20026 грн. За сім одиниць транспортних засобів за період з квітня 2008 року по серпень 2013 року, всього за 65 місяців становить 15470,0 грн. (65 місяців х 238 грн.), а з вересня 2013 року по березень 2015 року за шість одиниць транспортних засобів за 19 місяців - становить 3876,0 грн. Заборгованість за чотири транспортних засоби, якими ОСОБА_2 користується по теперішній час становить 680 грн.

Остаточно позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 19026 грн. заборгованості за оренду транспортних засобів, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти в сумі 1000 грн. та розірвати договір оренди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 січня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди транспортних засобів укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 24.03.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 973.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 19026 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1000 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові. Апелянту нічого не було відомо про договір поруки з ОСОБА_3, на його думку, цей договір оформлений фіктивно, з метою зміни підсудності справи. В порушення ст. 168 ЦПК України заяву ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд до іншого суду судом першої інстанції не було розглянуто. Договір оренди не виконаний, оскільки автомобілі йому саме за договором оренди не передавалися. Суд першої інстанції не дав належної оцінки суперечливим доказам у справі. Не врахував, що жодних питань з приводу невиконання договору оренди у сторін не виникало, оскільки ведучи з ОСОБА_1 спільну господарську діяльність, його автомобілями апелянт користувався на підставі відповідних доручень, а згодом і за технічними паспортами. Суд проігнорував відсутність претензій з боку позивача щодо несплати орендної плати за нібито орендовані автомобілі протягом 7,5 років. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 користувався цими транспортними засобами, оскільки наявні відомості з обороту по карткам АЗС, які видані на його імя. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, проте, що такі картки про відпуск пального були ним передані ОСОБА_2 для заправки орендованих автомобілів.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 24.03.2008 року між сторонами укладено договір оренди транспортних засобів, посвідчений нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 24.03.2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 973.

Згідно з пунктом 1.1. договору орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар ОСОБА_2 приймає за плату в тимчасове користування транспортні засоби: автомобіль Iveco МТ 190 Е, 1998 року випуску, р/н НОМЕР_1; автомобіль IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску, р/н НОМЕР_2; напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску, р/н НОМЕР_3; автомобіль марки MAGIRUS Deuts 1993 року випуску, р/н НОМЕР_4; автомобіль IVECO 110.16, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_5; автомобіль марки IVECO MAGIRUS 50-8, 1987 року випуску, р/н НОМЕР_6.

Орендовані автомобілі передаються Орендарю протягом 1 дня з моменту нотаріального посвідчення цього договору (пункт 3.1.)

Орендна плата сплачується щомісячно у повному обсязі готівкою у розмірі 34 грн. за одиницю ТЗ (пункт 5.1. договору).

Згідно з пунктом 4.1. термін оренди складає 10 років - до 24 березня 2018 року.

Орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення автомобіля, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців (п.6.2 договору).

Передані в оренду транспортні засоби належать ОСОБА_1 на праві власності.

В забезпечення виконання зобовязань по договору оренди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань щодо сплати орендної плати за договором в сумі 1 000 грн.

У вересні 2013 року відповідач повернув ОСОБА_1 автомобіль IVECO MAGIRUS 50-8 1987 року випуску, у квітні 2015 року - автомобіль IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску та напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску. Іншими транспортними засобами в кількості чотирьох одиниць відповідач користується досі.

ОСОБА_2 не виконував свої зобовязання по сплаті орендної плати ОСОБА_1, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 20026 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі не виконали свої зобовязання за договором оренди транспортних засобів, відтак підлягає стягненню з орендаря заборгованість по орендній платі (в частині забезпечення солідарно з обох відповідачів), а договір оренди підлягає розірванню за наявності підстав, передбачених договором.

Так, згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначений договір оренди фактично не був виконаний і автомобілі не були передані апелянту позивачем, є безпідставними.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, та підтверджено представником апелянта в засіданні апеляційного суду, у користування ОСОБА_2 дійсно були передані транспортні засоби, які зазначені в договорі оренди і належать ОСОБА_1

Не заперечується стороною апелянта і факт повернення ОСОБА_1 автомобілів IVECO MAGIRUS 50-8 1987 року випуску, IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску та напівпричепа марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску.

Проте стверджуючи, що ці транспортні засоби отримані ОСОБА_2 у користування від ОСОБА_1, але на інших правових підставах, сторона апелянта у порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не представила суду жодних доказів на підтвердження цієї обставини.

Визнання факту отримання ОСОБА_2 у користування зазначених у договорі транспортних засобів спростовує і інші доводи щодо неналежної оцінки доказів судом першої інстанції.

Посилання апелянта на фіктивність договору поруки, укладеного позивачем з ОСОБА_3 також не ґрунтується на доказах, тому не приймається до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено його клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду, за місцем його проживання, спростовуються змістом журналу судового засідання від 14.12.2015 року (а.с.77-78), за яким суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відхилити заявлене клопотання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/847/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 23