Номер провадження 2/243/1733/2016
Номер справи 243/3088/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» квітня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Нікіфорової В.В.,

прокурора - Граневської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №19 Слов»янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Словянської міської Ради Донецької області до ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Словянська Донецької області» про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки і піклування Словянської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Словянська Донецької області» про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради просить розглянути справу про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до його неповнолітньої доньки -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Неповнолітня, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 20 січня 2016 року була влаштована до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» за Актом Слов'янського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, так як дитина не бажала жити вдома в зв'язку з тим, що батько вживає алкогольні напої, дитина опинилася у складних життєвих обставинах, залишившись без батьківського піклування.

Згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_2, виданого Виконкомом Сіверської міської ради, Артемівського району Донецької області 08 лютого 2001 року, актовий запис № 14, громадянин ОСОБА_3, є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно характеристики, наданої директором Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ст. № 16 Л.М. Дементьєвою, ОСОБА_7 виховує ОСОБА_4 з вересня 2014 року. Процес взаємної адаптації проходить важко. Схильність батька до зловживання алкоголем негативно впливає на взаємовідносини з ОСОБА_4, часто призводять до конфліктних ситуацій, в тому числі щодо розподілу домашніх обов'язків. Родина зазначає фінансових труднощів. ОСОБА_8 в повній мірі не забезпечена необхідним одягом, взуттям, предметами особистої гігієни.

Згідно суспільної характеристики, наданої керівником комітету мікрорайонна «Северний» м. Слов'янська, батько майже не турбується про дитину, в будинку антисанітарні умови, будинок не топиться, зловживає спиртними напоями, приймає фізичне насилля по відношенню до ОСОБА_4.

Батько в процесі виховання не враховує психологічні особливості підліткового віку, не проявляє зацікавленості в успіхах дитини у навчанні, незважаючи на те, що батьківські збори відвідує, на зауваження та рекомендації педагогів реагує адекватно.

З батьком регулярно проводилися профілактичні бесіди, родину відвідували спеціалісти соціально-психологічної служби, родині надавалася педагогічна та психологічна допомога. За час роботи з дитиною і родиною позитивні зміни не відбулися.

Згідно заяви, наданої ОСОБА_3 від 29 лютого 2016 року, засвідченої приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області С. Г. Мурадовою, зареєстрованої в реєстрі за № 541, громадянин ОСОБА_3, відмовляється від утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Просить розглянути справу у суді в його відсутності.

Відповідно Довідки та психолого-педагогічної характеристики дитини КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області», ОСОБА_4 не бажає повертатись додому та виховуватися в сім'ї батька.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодекс України, підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.16. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення; не створюють умов для отримання нею освіти: не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів і в суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приймаючи до уваги викладені факти, а також необхідність вирішення питання, щодо подальшої долі дитини, надання їй соціального захисту та вирішення питання щодо її подальшого оформлення до сімейних форм виховання, Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради вважає необхідним позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, 1 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно з метою надання дитині статусу "позбавлена батьківського піклування" неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та вирішення питання подальшої долі дитини, її подальшого влаштування.

Просять суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав по

відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

В судове засідання представник позивача Органу опіки і піклування Словянської міської ради Донецької області. не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 22 квітня 2016 року на адресу суду надійшла Заява від представника позивача, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, задовольнити позовні вимоги ( а.с.25).

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з»явився. Разом з позовною заявою на адресу суду надійшла Заява про розгляд справи за його відсутності, відмовляється від утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки (а.с.10).

Представник заінтересованої особи - Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Словянська Донецької області» ОСОБА_11 - що діє на підставі Доручення № 236 від 21 квітня 2016 року ( а.с.24) до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 22 квітня 2016 року від представника заінтересованої особи надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та винести рішення суду, враховуючи наданий Висновок Відділу опіки та піклування та наявні документи в матеріалах справи ( а.с. 26).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Словянської міської Ради Донецької області до ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Словянська Донецької області» про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як встановлено у судовому засідання та вбачається матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про смерть ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 45 років про що 29 грудня 2015 року складено відповідний актовий запис № 18, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.23).

Відповідач по справі є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Згідно Довідки Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» № 184 від 24 березня 2016 року вбачається, що 20 січня 2016 року до центру для дітей з метою надання соціального захисту була зарахована неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина перебуває в закладі по теперішній час. Згідно книги реєстрації відвідувачів за період 2015 - 2016 року по теперішній час батько дитини- Семеренко ОСОБА_7 дитину в закладі не відвідував, дитина не бажає виховуватися в сім»ї батька (а.с.11).

За місцем свого проживання ОСОБА_3 створив для дитини не належні умови для її проживання. Вказані обставини підтверджуються в суді Актом обстеження умов проживання № 516 від 03 березня 2016 року, який складено робітниками Комітету мікрорайонну «Северний» ( а.с.14).

За таких обставин, суд вважає, що позивач Орган опіки і піклування Словянської міської ради Донецької області вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Слов'янську Донецької області» про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

ОСОБА_4 є неповнолітньою (а.с.6).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В судовому засіданні також встановлено, що за місцем свого проживання батько дитини - відповідач по справі ОСОБА_3 створив для дитини не належні умови для її проживання.

Із Характеристики на родину ОСОБА_4, 2000 року народження, учениці 10-Б класу Словянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 16 вбачається, що ОСОБА_3 виховує ОСОБА_4 з вересня 2014 року. Процес взаємної адаптації проходить важко. Схильність батька до зловживання алкоголем негативно впливає на взаємовідносини з ОСОБА_4, часто призводить до конфліктних ситуацій, в тому числі щодо розподілу домашніх обов'язків. Родина зазнає фінансових труднощів, ОСОБА_4 в повній мірі не забезпечена необхідним одягом, і взуттям, предметами особистої гігієни. Родина неповна, соціально-нестійка. Психологічна обстановка в родині напружена. Батько в процесі виховання не враховує психологічні особливості підліткового віку. Не проявляє зацікавленості в успіхах дитини у навчанні. Батьківські збори відвідує, на зауваження та рекомендації педагогів реагує адекватно. З батьком регулярно проводилися профілактичні бесіди, родину відвідували спеціалісти соціально-психологічної служби, родині надавалася педагогічна та психологічна допомога. За час роботи з дитиною і родиною позитивні зміни не відбулися (а.с.9).

Із Довідки Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» № 184 від 24 березня 2016 року вбачається, що 20 січня 2016 року до центру для дітей з метою надання соціального захисту була зарахована неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина перебуває в закладі по теперішній час. Згідно книги реєстрації відвідувачів за період 2015 - 2016 року по теперішній час батько дитини - ОСОБА_3 дитину в закладі не відвідував, дитина не бажає виховуватися в сім»ї батька (а.с.11).

Із Психологічно-педагогічної характеристики дитини Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області від 21 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 поступила в Центр 20 січня 2016 року на підставі Акта міліції про виявлення бездоглядної неповнолітньої, з метою надання комплексного соціального захисту. Зі слів дівчини, батько вживає алкогольні напої, в будинок водить невідомих людей. Емоційний контакт між батьком і донькою не встановлений. Батько з дівчиною проживає з вересня 2014 року, раніше вона виховувалася у бабусі. ОСОБА_8 до додому повертатися не хоче, бажає проживати у своєї хорошою знайомою. ОСОБА_7 нотаріально відмовився від утримання і виховання своєї неповнолітньої доньки (а.с.12).

У суду немає підстав ставити під сумнів характеристику з Словянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, Довідку та Психологічно-педагогічну характеристику, які були складені директором школи та класним керівником, директором центру та практичним психологом, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в характеристиці, Довідці та Психологічно-педагогічній характеристиці належним чином не спростовані.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько ОСОБА_8, проживає окремо від своєї дитини. Матеріальну допомогу дитині відповідач не надає, вкрай рідко з нею спілкується, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться навчанням доньки, її навичками та уподобаннями, її життям, успіхами та труднощами у навчанні, її схильностями та здібностями, не відвідує школу.

Відповідач не виявляє щодо ОСОБА_4 батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Жодної участі у вихованні доньки, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об»єктивними доказами.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не бере жодної участі у вихованні доньки, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям доньки.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з нею та утримання відповідач не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками».

Із Висновку № 29/01-458 від 20 квітня 2016 року Органу опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 14 квітня 2016 року, вважає, що ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с. 22).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав сприятиме інтересам дитини - ОСОБА_4

Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із наданого суду висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3, на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька ОСОБА_3 до виконання батьківських обов»язків з виховання і утримання дитини.

З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області № 29/01-458 від 20 квітня 2016 року.

Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї доньки, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки це сприятиме інтересам дитини.

На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Словянської міської Ради Донецької області до ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Словянська Донецької області» про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов»язками, але, виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2. З ст. 181 СК України).

Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно.

Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень він не має, матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини.

Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі.

На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 13 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 13 квітня 2016 року.

У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)».

Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітноїплати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Словянської міської ради Донецької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 74, 77, 212, 213, 214, 215, ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 182-184, 191 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» , п. 10 ст. 5, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», Постановою пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,- суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Словянської міської Ради Донецької області до ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Словянська Донецької області» про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Словянськ Донецької області, який зареєстрований та мешкає за адресою - АДРЕСА_2, відносно його неповнолітнього доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця м. Словянськ Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, інші дані суду невідомі, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця м. Словянськ Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, інші дані суду невідомі, судовий збір (КДД 22030001) у розмірі 551 грн 20 коп ( п»ятсот п»ятдесят одна грн 20 коп) до державного бюджету коштів, отримувач коштів Слов'янське УК/Слов'янськ/ 22030001, , банк ГУДКСУ у Донецькій області, код банка МФО 834016, рахунок 0075, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Слов'янського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.