Справа №463/3786/16-ц
Провадження №2/463/1770/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, просять ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_4, 22.02.1963р.н. таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 08.12.2006р. Також, в порядку спадкування, позивач ОСОБА_1 стала власником частки у вказаній квартирі після смерті одного з її співвласників ОСОБА_5, який помер 07.11.2012р. Окрім них в квартирі зареєстрований відповідач, який є рідним братом позивача ОСОБА_1 Відповідач зареєструвався у квартирі 20.07.2007р., однак понад девять років не проживає в ній. Адреса його проживання їм невідома. Оскільки термін, протягом якого відповідач не проживає у квартирі без поважних причин є більшим шести місяців, змушені просити суд визнати його таким, що втратив право на користування житлом.

В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через засоби масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачів та показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

В судовому засідання встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира № 1а в будинку № 12 по вул. Металістів у м. Львові, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на квартиру від 08.12.2006р. (а.с.19). Крім того, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2013р. (а.с.23), позивачу ОСОБА_1 також належить 1/4 частки цієї квартири, успадкована нею після смерті одного з співвласників ОСОБА_5

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописку від 09.08.2016р. (а.с.32), окрім позивачів, з 20.02.2007р. в квартирі також зареєстрований відповідач.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З долучених до матеріалів справи актів ЛКП «За замком» від 01.04.2015р., 03.12.2015р., 25.07.2016р. (а.с.29, 30, 31) вбачається, що відповідач за адресою реєстрації не проживає з 2006 року.

Аналогічне підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є сусідами позивачів.

Беручи до уваги наведені вище обставини, оскільки протилежного в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до висновку, що вимога про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки обовязкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сімї власника без поважних причин понад один рік встановлені та доведені зібраними в справі доказами.

З наведених вище підстав, суд задовольняє позов повністю, про що ухвалюється рішення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого цим позивачем підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 317, 319, 321, 346, 383, 386, 391, 396, 405 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.