Справа № 182/750/16-ц
Провадження № 2/0182/1723/2016
26.04.2016 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Багрової А.Г.
секретаря Снєгульської В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лізингової компанії Товариства з обмеженою відповідальністю „ІГК про захист прав споживачів , визнання договору недійсним та стягнення коштів,
Позивач звернувся з позовом до Лізингової компанії Товариства з обмеженою відповідальністю „ІГК та просить суд визнати договір № 805170 майнового лізингу від 27.02.2015 року недійсним та стягнення сплачених за договором коштів в розмірі 126000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 800 грн.
В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.( а.с. 51)
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі.
Справу заслухано заочно відповідно до статті 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно ч. 1ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1ст. 9 цього Закону лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.
Статтею 16 цього Закону, якою передбачено лізингові платежі, визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ „ІГК укладено договір майнового лізингу N 805170, предметом якого відповідно до п. 3.1 даного договору є транспортний засіб трактор МТЗ 82 Белорус. За умовами п. 3.2 даного договору вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №2 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.
Згідно умов п. 4.1 та розділу 4 зазначеного договору лізингодавець зобов'язався придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором, який у свою чергу зобов'язався прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням, у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору.
Розділом 11 даного договору передбачено умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу). Згідно пунктів 11.3 та 11.6 договору набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу.
Згідно пункту 5.1 даного договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.
Згідно додатку N 4 до даного договору трактор МТЗ 82 Беларус, кількість 1, ціна 180000 грн.(а. с. 24).
Згідно п. 5.11 договору лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акту прийому - передачі предмета лізингу.
Судом встановлено, що позивач сплативши належні платежі, не отримав від відповідача протягом наступних 120 днів пропозиції щодо укладення акту прийому-передачі.
Тому, суд дійшов висновку, що відсутність вказаних дій з боку відповідача свідчить про те, що відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на реалізацію умов договору в частині передачі предмета лізингу.
Також суд зазначає, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили конкретного постачальника (продавця) трактора МТЗ 82 Беларус.
ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.4 ст.5 закріплює: «можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції».
ТОВ «ІГК» не набувало статусу фінансової установи, про це свідчить Державний реєстр фінансових установ доступ до якого є відкритим.
Положення «Про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами» затверджене Нацкомфінпослуг 22.01.2004 № 21 встановлює можливості надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначене законами та нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг право надавати послугу з фінансового лізингу.
Пункт 2.1. Положення встановлює, що юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг ; 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи.
З Положення випливає, що юридична особа яка бажає надавати послуги з фінансового лізингу повинна стати на облік в Нацкомфінпослуг та отримати відповідну Довідку.
У разі прийняття Нацкомфінпослуг рішення щодо видачі юридичній особі Довідки не пізніше п'яти робочих днів з дня прийняття такого рішення оформлюється Довідка та вноситься інформація про юридичну особу до Реєстру (п. 3.15 Положення).
На офіційному сайті Нацкомфінпослуг судом було перевірено в Реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, однак в даному Реєстрі немає ТОВ «ІГК», а це свідчить про відсутність у ТОВ «ІГК» Довідки, яка надає право здійснювати послуги з фінансового лізингу.
Окрім того, як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, в переліку видів діяльності ТОВ «ІГК», взагалі не передбачається діяльність з надання послуг фінансового лізингу ( а.с. 27-29).
Як вбачається з матеріалів справи, у договорі використовується найменування «Лізингова компанія ТОВ «ІГК», що вводить в оману споживача послуг, створюючи ілюзію що це дійсно професійна лізингова компанія.
Також судом встановлено, що всупереч вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ТОВ «ІГК» для здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу на умовах, передбачених укладеним Договором фінансового лізингу, також має отримати відповідну ліцензію у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Однак, ТОВ «ІГК» такої ліцензії не отримувало, що підтверджено відсутністю останнього в Державному реєстрі фінансових установ, доступ до якого є відкритим. Щодо необхідності отримання ліцензії для здійснення такої фінансової послуги як фінансовий лізинг вже висловив свою правову позицію Верховний суд України від 16.12.2015р.
Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесною підприємницькою практикою є практика яка вводить в оману споживачів щодо наявності ліцензії.
Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.
Відповідно до ч. 2, 3ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не передбачені цими актами. Разом з цим сторони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.
Відповідно до частин першої, другої статті 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою ташостоюстатті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів "містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів "можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першоїстатті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Зазначений висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 27.02.2015, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 3.4, статті 3 договору та ч. 1ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг"), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені ч. 2 ст. 10Закону України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Згідно пункту 3.6 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, як встановлено судом, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.6 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808ЦК України.
За таких обставин, суд дійшов до висновку , що умови пункту 3.6 оспорюваного договору суперечать вимогам частини першої статті 808ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.
Окрім того, як зазначалось вище, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, розділ 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Передбачені розділом 8 вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими.
Згідно преамбули Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" від 7 червня 1996 року N 236/96-ВРцей Закон визначає правові засади захисту суб'єктів господарювання і споживачів від недобросовісної конкуренції.
Відповідно до вимог ст. 15-1 цього Закону поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.
Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають; містять посилання на обсяги виробництва, придбання, продажу чи поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, яких фактично не було на день поширення інформації.
Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняється нечесна підприємницька практика.
Згідно зазначеної норми матеріального права підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Встановлено, що введення відповідачем споживача в оману підтверджується повідомленням в рекламі на сайті неповних та неправдивих відомостей щодо продавця предмета лізингу, першого платежу тощо. Зазначена на сайті інформація є підтвердженням недобросовісності відповідача, яка полягає в тому, що зазначена ним інформація на сайті безкоштовних оголошень України на OLX, в якому зазначено, що у відповідача в наявності є трактор МТЗ 82 Беларус вартістю 180000 грн., що є порушенням ст. 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", оскільки відповідач, не маючи в наявності зазначеного трактору, ввів позивача в оману щодо власної діяльності, як суб'єкта господарювання.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно достатті 628ЦК України.
Згідно статті 799ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Встановлено, що договір фінансового лізингу від 27.02.2015 року, укладений між позивачем та ТОВ „ІГК, нотаріально посвідчено не було.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку , що позов підлягає задоволенню у звязку із несправедливими умовами та введення відповідачем в оману позивача поширенням інформації, що вводить оману, та з відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, сплачені позивачем на рахунок ТОВ «ІГК» грошові кошти у розмірі 126 000 грн. підлягають стягненню з відповідача ( а.с.25,26).
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивач сплатив за надання правової допомоги 800 грн., що підтверджується квитанцією ( а.с.30,31).
Таким чином, витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн. також підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 551грн. 20 коп. щодо заявлених позивачем немайнових вимог та 1260 грн. щодо майнових вимог позивача, від сплати яких позивач звільнений при звернення з цим позовом до суду.
Керуючись Законом України „Про захист прав споживачів, Законом України „Про фінансовий лізинг, Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, Положенням „Про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого Нацкомфінпослгуг 22.01.2004 року №21, ст.ст.6,15,16,215, 220, 627,628,799,806,808 ЦК України, ст.ст. 10,11,57-60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним договір лізингу від 27.02.2015 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю „ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ (ТОВ „ІГК) N 805170.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором в розмірі 126000 грн.( сто двадцять шість тисяч грн.) та понесені судові витрати в розмірі 800 грн.(вісімсот), а всього 126800 грн. ( сто двадцять шість тисяч вісімсот гривень)
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ судовий збір в розмірі 1811,20 грн. на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.
Суддя: ОСОБА_4