АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6972/16 Головуючий 1 інст. - Скляренко С.О.
Справа № 642/4060/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: визнання дій неправомірними
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до філії «Південна залізниця» Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Українська залізниця», третя особа - Харківський міський центр зайнятості про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИЛА:

04 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Просив визнати незаконними відмову філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у працевлаштуванні його на вільну вакантну посаду столяра згідно направлення №0226005 від 29.06.2016 року, виданого Харківським міським центром зайнятості на працевлаштування та відмову поставити 30 червня 2016 року відповідну позначку в корінці направлення на працевлаштування №0226005 від 29.06.2016 року, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 17.08.2015 року №848, про прийняте рішення щодо працевлаштування на вільне робоче місце (вакансію).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що 25 листопада 2014 року Харківський міський центр зайнятості поновив йому статус безробітного. Відповідно до законодавства України про зайнятість населення Харківський міський центр зайнятості, сприяючи йому у пошуку підходящої роботи, під час здійснення прийому 29.06.2016 року видав йому направлення на працевлаштування до відповідача на посаду столяр.

30 червня 2016 року прибувши до відповідача по вказаній у направленні на працевлаштування адресі: м. Харків, вул. Конарєва, 7, він по службовому телефону розмовляв з працівником відділу кадрів ОСОБА_4, яка повідомила, що відділ кадрів головного управління філії «Південна залізниця», до якого його направив центр зайнятості, не має відомостей про вакантну посаду столяра.

На його прохання спуститися та поставити відповідну позначку в корінці направлення на працевлаштування, працівник відділу кадрів відмовилася з посиланням на те, що вона не має право цього робити. Не маючи доказів того, що він знаходився у роботодавця, він (ОСОБА_3.) викликав патрульну поліцію.

Вважав, що відмова відповідача проводити з ним співбесіду щодо його працевлаштування на посаду столяра та категорична відмова ставити позначку в корінці направлення на працевлаштування щодо результату переговорів про працевлаштування, є необґрунтованою відмовою відповідача у прийнятті його на роботу, що суперечить ст. 22 КЗпП України, Конституції України.

Представник відповідача - ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» позов не визнав, посилаючись на відсутність факту порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_3

Представник третьої особи -Харківського міського центру зайнятості позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказує на те, що відповідач не надав до суду доказів того, що на час звернення його до суду, вакансія столяра була зайнята.

Вважає, що працівник відділу кадрів незаконно відмовив йому у прийнятті на вказану вакантну посаду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання незаконними дій відповідача, в тому числі й в частині відмови поставити 30 червня 2016 року відповідну позначку в корінці направлення позивача на працевлаштування №0226005 від 29.06.2016 року, у зв'язку з відсутністю вільної посади столяра відповідного розряду в філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Харківському міському центрі зайнятості, має статус безробітного, що підтверджується витягом з наказів про прийняті рішення ПК №00014.

29 червня 2016 року спеціалістом Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_3 було видано направлення на працевлаштування на вільне робоче місце за вакансією столяр у Регіональну філію «Південна залізниця» ПАТ АК «Українська залізниця» за адресою: 61052, Ленінський р-н, вул.. Конарєва,7, відповідно до інформації відповідача про потребу у працівниках від 13.06.2016 року.

30 червня 2016 року ОСОБА_3 прибув до відповідача з зазначеним направленням за вказаною в ньому адресою.

Відповідно доч.2 ст. 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладання трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Більше того, згідно зі ст. 22 КЗпП забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, оскільки відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

За загальним правилом трудового законодавства трудовий договір укладається в письмовій формі. Проте перед тим як перейти до документального оформлення трудових відносин, особа, яка бажає працевлаштуватися, має, відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП, надати роботодавцеві усі необхідні для цього документи.

З пояснень сторін в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_3 30.06.2016 року спілкувався з приводу свого працевлаштування за направленням міського центру зайнятості із працівником відділу кадрів відповідача у телефонному режимі. Працівник відділу кадрів, посилаючись на те, що до складу регіональної філії «Південна залізниця» входять понад ста підрозділів з багатою кількістю вакансій, пояснила, що надати ОСОБА_3 відповідь одразу щодо конкретного підрозділу, куди необхідно було його направити, не було можливості, та запропонувала після з'ясування підрозділу залізниці, у якому є потреба в прийомі на роботу столяра за сприянням центру зайнятості, зателефонувати до цього підрозділу та надати свої контактні телефони.

Тобто відмовуу прийнятті на роботу ОСОБА_3 не отримував.

Крім того сторонами не заперечувалосяся, що представником відповідача була зроблена пропозиція ОСОБА_3 прийняти участь у ярмарку вакансій, який був організований відповідачем, однак ОСОБА_3 цією пропозицією не скористався.

Судом першої інстанції також було встановлено, що згідно щомісячних звітів

«Інформація про попит на робочу силу «вакансії» за формою №3-ПН, затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 року №316 за погодженням із Державною службою статистики України, вбачається, що станом на 31.05.2016 року в Регіональній філії «Південна залізниця» ПАТ АК «Українська залізниця» дійсно наявна серед інших вакансія «столяр 5 розряду», однак позначено про відсутність для укомплектування цієї вакансії сприяння Державної служби зайнятості України.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції представник третьої особи -Харківського міського центру зайнятості з'ясувати чому в наданому ОСОБА_3 направленні центру була саме зазначена адреса регіональної філії «Південна залізниця», не було можливості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем були вжиті всі необхідні заходи щодо допомоги ОСОБА_3 у працевлаштуванні, і порушення вимог ст. 22 КЗпП України відповідачем не було.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не наданодоказів, які відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчать про те, що відповідачем було незаконно відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті на вільну посаду столяра та є підстави для визнання незаконною відмови поставити 30 червня 2016 року відповідну позначку в корінці направлення на працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, як пояснив в суді апеляційної інстанції представник філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» філія не є самостійною юридичною особою, тобто не є належним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом та по суті зводиться до переоцінки доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: