Справа № 459/327/16 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7018/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року по справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016р. Фермерське господарство «ОСОБА_2В.» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України в користь Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року в позові Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач - ФГ «ОСОБА_2В.».

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що, судом помилково не застосовано норми Конституції України (ст.ст.8,40,55,56,124), не враховано Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року, №9-зп від 25.12.1997р., №12-рп/2001 від 03.10.2001р., №15-рп/2002 від 09.07.2002р., ст.ст. 16,22,1166,1167,1176 ЦК України. Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в користь ФГ «ОСОБА_2В.» кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 106-107), про причини неявки суду не повідомили. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників судового процесу, що не зявилися в судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин на які він покликався як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду(1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (2). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (5). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (6).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини 2 статті 23 в редакції Закону № 3261-ІУ (3261-15) від 22.12.2005 року).

Як вбачається зі змісту розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

А у відповідності до п.3 вище згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Позов про стягнення «1 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації» подано юридичною особою Фермерським господарством „ОСОБА_2В..

Як вбачається з вище наведених норм матеріального права (ст. 23 ЦК України) та розяснень Пленуму Верховного Суду України в їх сукупності (з урахуванням п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України в редакції Закону від 22.12.2005 року), моральна шкода для юридичної особи може полягати лише у приниженні її ділової репутації.

В той же час, ні позовна заява, ні апеляційна скарга Фермерського господарства „ОСОБА_2В. не містять доводів про те, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача по справі було принижено ділову репутацію згаданої юридичної особи або які саме дії відповідачем було вчинено, що були спрямованими на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності Фермерського господарства „ОСОБА_2В..

Частиною 2 ст. 295 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

В той же час, апеляційна скарга Фермерського господарства „ОСОБА_2В. не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини встановлені судом неповно та (або) неправильно; які саме докази по справі неправильно досліджені чи оцінені); які саме обставини чи докази підлягають встановленню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу фермерського господарства "ОСОБА_2В." - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_3