АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_5, в інтересах яких на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частку нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частку нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування майна.

В обґрунтування позову вказували на те, що станом на квітень 1991 року господарство по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, членами якого були вони та ОСОБА_8 голова господарства, а також ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в якому кожному із них належало по 1/6 частки нерухомого майна вказаного двору. Правовстановлючі документи на майно не оформлялись.

Посилаються на те, що 15 березня 2005 року померла ОСОБА_9, а належну їй частку успадкували її чоловік ОСОБА_8 та донька ОСОБА_6, відповідно їх частки збільшилися до ?.

Зазначають, що 17 квітня 2015 року Реєстраційною службою Глибоцького

22ц-1032/16 головуючий по 1 інстанції Маковійчук Ю.В.

Категорія: 2 доповідач Кулянда М.І.

районного управління юстиції Чернівецької області видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області, де власником значиться тільки ОСОБА_8, тоді як його частка у спірному майні складає тільки ?.

22 квітня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області. 12 травня 2015 року ОСОБА_8 помер.

Вважають, що укладаючи оспорюваний ними договір ОСОБА_8 розпорядився їхнім майном, на яке він не мав права, у звязку чим просять суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на імя ОСОБА_8 Реєстраційною службою Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області 17 квітня 2015 року;

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами господарство по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне господарство по вул. Квітковій, 6 у с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області станом на 15 квітня 1991 року не мало статусу колгоспного двору, а тому позовні вимоги про визнання за позивачами права власності по 1/6 частки майна, як членам колгоспного двору є необгрунтованими та безпідставними.

Такий висновок суду є правильним та ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок №112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

За таких обставин, застосування судом норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з'ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові № 6-145 цс13 від 15 січня 2014 року, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Обґрунтовуючи правильність віднесення спірного майна до суспільної групи господарств - колгоспний двір, позивачі посилались на архівну довідку №1/241 від 21 вересня 2015 року, виданої архівним відділом Глибоцької районної державної адміністрації, із змісту якої вбачається, що в документах архівного фонду виконавчого комітету Карапчівської сільської ради за 1986-1990 роки існують відомості про те, що в господарстві по вул. Квітковій,6 в с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області головою є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, членами даного господарства є його дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_1, доньки ОСОБА_6, ОСОБА_10 та внук ОСОБА_5Суспільна група даного господарства визначена, як колгоспна.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав, що спірне господарство не відносилося до суспільної групи господарств колгоспний двір, оскільки голова господарства не був членом колгоспу. ОСОБА_9 дружина ОСОБА_8 була членом колгоспу ім. Кірова та працювала у вказаному колгоспі з 1982-1988 роки, що підтверджується архівними довідками №1/166 від 20 квітня 2016 року та № 1/205 від 14 червня 2016 року, які видані Глибоцькою районною державною адміністрацією (а.с.150-151).

Суд першої інстанції не погодився з доводами позивачів та дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне господарство станом на 15 квітня 1991 року не мало статусу колгоспного двору.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянти не надали суду належні та допустимі докази, що станом на 15 квітня 1991 року спірне господарство мало статус колгоспного двору.

Доводи апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про те, що суспільна група даного господарства визначена, як колгоспна, і при вирішенні даного спору суд повинен був виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх є помилковими.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 17 квітня 2015 року ОСОБА_8 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Квітковій, 6 в с.Карапчів Глибоцького району Чернівецької області. Вказаний житловий будинок, згідно даних технічного паспорту, був збудований у 1958 році. Господарські будівлі і споруди, які є біля даного будинку будувалися протягом 1968-1988 років.

22 квітня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено договір дарування спірного господарства.

12 травня 2015 року в с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області ОСОБА_8 помер, а перед тим, 15 березня 2005 року, померла ОСОБА_9

Судом також встановлено, що голова господарства ОСОБА_8 не працював у колгоспі та не був членом колгоспу, оскільки протягом 1978-1990 роках працював на різних роботах в Глибоцькому професійно-технічному училищі № 2, а саме: кочегаром, сторожем, а пізніше майстром виробничого навчання, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.120). ОСОБА_9 дружина ОСОБА_8 була членом колгоспу ім. Кірова та працювала у вказаному колгоспі, в 1 бригаді с. Карапчів з 1982-1988 роки, що підтверджується довідками архівного відділу Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області №1/166 від 20 квітня 2016 року та № 1/205 від 14 червня 2016 року (а.с.150-151).

Вказані обставини також визнаються сторонами процесу, так і підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п.20 вказівок №5-24/26 за 1985 рік передбачалося, що суспільна група господарства записувалася станом на 1 січня та 1 липня відповідного року.

За таких обставин, з січня 1991 року правова природа господарства змінилася, оскільки колгоспний двір перейшов у категорію господарства робітників.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, в процесі розгляду справи, в суді першої та апеляційної інстанції, позивачу та представнику позивача неодноразово було розяснено зміст вищевказаних норм, проте, вони наполягали, що надали всі необхідні докази на підтвердження своїх доводів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_5, в інтересах яких на підставі довіреності діє ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: