Справа № 182/312/16-ц
Провадження № 2/0182/1513/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.12.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Рунчевої О.В.

секретаря: Пометій Є.Т.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополі Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД», треті особи: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди, повязаної з виробничою травмою ,-

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» на його користь суму моральної шкоди, повязаної з виробничою травмою в розмірі 60 000 грн., щомісячно, рівними платежами, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до 01 лютого 2017 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в межах, суми відшкодування шкоди за один місяць.

В обґрунтування позову послався на те, що з 01 вересня 2015 року на підставі наказу № 13/В від 31 серпня 2015 року він був прийнятий на роботу електрогазозварником 5-го розряду Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД».

14 вересня 2015 року о 14.30 годині він прибув на підприємство (ділянка підготовки шихти агломераційного цеху ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»), переодягнувся в спецодяг і разом з бригадою в кількості п'яти працівників отримав від начальника дільниці ОСОБА_5 інструктаж з охорони праці, про що, розписався в наряді - допуску № 13 від 14 вересня 2015 року.

Приблизно о 15.10 годині він прийшов на відкриту площадку з східної сторони складу сирих матеріалів - 2 та почав його виконувати (стоячи на колінах, без захисної каски, яку йому ніхто і ніколи не видавав як засоби індивідуального захисту).

Приблизно о 15.20 годині йому стало, на думку відповідача, погано (сам він не пам'ятає, що сталося у зв'язку з втратою свідомості), він втратив рівновагу і впав, вдарившись головою об вал барабана (на думку відповідача).

Працівники, які перебували поблизу, а саме: ОСОБА_5 і монтажник ОСОБА_6, повернулися в його сторону та побачили, що він лежить обличчям у низ.

ОСОБА_5 відразу побіг в операторську кімнату, щоб про цю подію повідомити швидку медичну допомогу і керівництво підприємства, а ОСОБА_7 почав надавати йому першу медичну допомогу.

Приблизно через 10 хвилин прибула швидка медична допомога, машиною якої він був доставлений в КЗ «Нікопольська міська лікарня № 1» ДОР, де перебував на стаціонарному лікуванні.

З приводу даного нещасного випадку на виробництві був складений акт за формою Н-1 від 06 жовтня 2015 року.

Відповідно до акта за формою Н-5 від 06 жовтня 2015 року винних у цьому нещасному випадку осіб встановлено не було, однак було зазначено, що причиною нещасного випадку стало порушення правил техніки безпеки та невикористання засобів індивідуального захисту (які йому ніхто і ніколи не видавав).

Його вини в нещасному випадку встановлено не було.

В результаті цього нещасного випадку ним було отримано трудове каліцтво у вигляді відкритої черепно - мозкової травми (в акті Н - 1 - закритою), забою головного мозку (правою, лобової та потиличної часток) 2-го ступеня, перелом скроневої і тім'яної кістки зліва, гострого лівостороннього травматичної середнього отиту, забитої рани голови.

Згідно довідки МСЕК від 18 січня 2016 року серія 12 AAA № 430513 йому була встановлена третя група інвалідності в термін до 01 лютого 2017 року з протипоказаннями важкої фізичної праці, нічних змін і висоти.

Він не може працювати, лише черговим, охоронцем, сторожем, слюсарем - сантехніком.

Таким чином, після встановлення йому інвалідності він не може за станом здоров'я виконувати колишню роботу, у зв'язку з чим позбавлений основного виду заробітку і засобів до існування.

Згідно довідки МСЕК від 18 січня 2016 року серія 12 AAA № 004388 йому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності у термін до 01 лютого 2017 року.

Йому надано медичні рекомендації з приводу санаторно-курортного лікування відповідно до висновку МСЕК про встановлення групи інвалідності.

В даний час питання про нарахування йому одноразового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом та щомісячних виплат Фондом соцстраху знаходиться в процесі свого дозволу.

Однак, на сьогоднішній день йому добровільно не виплачена моральна шкода, нанесена виробничою травмою.

Оскільки ч. 3 ст. 34 Закону України «Про соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена згідно Закону № 717-V (717-16) від 23 лютого 2007 року, нещасний випадок на виробництві стався з ним 14 вересня 2015 року, вважає, що моральну шкоду, пов'язану із виробничою травмою повинен відшкодувати йому відповідач.

Відповідно до ч 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, яка нанесена фізичній або юридичній особі неправомірними pішеннями, діями і бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки факт трудового каліцтва, одержаного ним в результаті нещасного випадку на виробництві встановлений в актах форми Н-1 та Н-5 від 06 жовтня 2015 року; невикористання індивідуальних засобів захисту було пов'язано з ненаданням їх відповідачем та його вини в нещасному випадку на виробництві немає, вважає, що моральна шкода підлягає стягненню на його користь примусово.

Моральна шкода, яка була завдано, полягає в наступному. Внаслідок отриманої виробничої травми він пережив стрес, душевні хвилювання, був змушений тривалий час лікуватися, терпіти фізичний біль, докладати додаткові зусилля для організації свого життя і відновлення нормальних зв'язків.

Крім того, він відчував дискомфорт, власну неповноцінність, пов'язану з неможливістю реалізувати свої фізіологічні потреби, своєю працею забезпечувати проживання своєї сім'ї, потребував стороннього догляду, тим створював незручності своїм родичам і близьким людям.

У зв'язку з втратою працездатності він перестав відчувати себе повноцінним членом суспільства, відчуває труднощі в повсякденному побуті, досі лікує наслідки отриманої травми і не може приступити до роботи, яку він виконував раніше.

Він більше 4-х місяців поспіль - з 14 вересня 2015 року по 13 січня 2016 року перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, зазнавав масу незручностей. У цей же період часу і до 18 січня 2016 року він проходив МСЕК в м. Дніпропетровську, що примушувало його в зимовий час, після перенесених тяжких травм, додатково долати значні відстані.

На даний момент він за станом здоров'я не може виконувати раніше виконану ним роботу і не зможе її виконувати, як мінімум, до 01 лютого 2017 року.

За оцінками лікарів слух на ліве вухо у нього вже не буде відновлений ніколи.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважаючи їх необґрунтованими та просив суд відмовити позивачу у повному обсязі. Крім того в матеріалах справи є наявні заперечення представника відповідача на позовну заяву (а.с.30-31).

Представник Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (третя особа) ОСОБА_4 при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Від начальника Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області ОСОБА_8 на адресу суду надійшла заява в якій вона просить справу слухати без їхньої участі (а.с.151).

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «ІД» в період з 01 вересня 2015 року по 13 січня 2016 року на посаді електрогазозварника 5 розряду. 13 січня 2016 року ОСОБА_1 звільнений за п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку з закінченням строку трудового договору (а.с.62, а.с. 64-67).

Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 проведено розслідування нещасного випадку, що стався 14 вересня 2015 року о 15 годині 20 хвилин з ОСОБА_1. Організаційними причинами нещасного випадку зазначені: основна 24.2 невиконання вимог інструкції з охорони праці. Порушено ним п.1.15.5 „Загальної інструкції з охорони праці для працівників ТОВ «ІД», затвердженої наказом № 4-ОП від 03.11.2014 року, відповідно до якого на позивача покладено обовязок «користуватися спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту» (а.с.13-17).

05 жовтня 2015 року комісією з розслідування нещасного випадку складено акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1. В акті однією з причин нещасного випадку зазначено: ОСОБА_1, електрогазозварник, ТОВ «ІД», порушив п.1.15.5 «Загальної інструкції з охорони праці для працівників ТОВ «ІД» (а.с.8-12).

Акти за формами Н-1 та Н-5 позивачем по справі не оскаржувались.

Згідно довідки про результати визначення ступенів втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 18.01.2015 року № 004388 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності первинно, 30 % втрати професійної працездатності з 13 січня 2016 року до 01 лютого 2017 року (а.с.20, а.с.20 зі звороту).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18 січня 2015 року Серія 12 ААА № 430513 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, трудове каліцтво, інвалідність встановлена на строк до 01 лютого 2017 року, дата чергового переогляду 10 січня 2017 року. ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця, нічні зміни, висота та рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності (а.с.20, а.с.20 зі звороту).

ОСОБА_1 з 14 вересня 2015 рорку по 05 жовтня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЗ «Нікопольська міська лікарня № 1» ДОР» з діагнозом «закрита черепно - мозкова травма, забій головного мозку II ст., перелом скроневої та тімневих кісток зліва (а.с.18-19).

В період з 06 жовтня 2015 року по 13 січня 2016 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в КЗ «Нікопольська міська лікарня № 1» ДОР» (а.с.23-25).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 відповідно до ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, моральну шкоду, спричинену позивачу, повинен відшкодувати роботодавець, відповідач по справі, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчить акт розслідування нещасного випадку на виробництві, висновок МСЕК та інші документи, які є в справі.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд вважає, що саме діями відповідача позиввачу спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: поясненнями позивача, довідкою МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачу моральної шкоди.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в лікуванні.

В даному випадку будь-яка компенсація моральної шкоди не може повернути той стан позивача, який був у нього до настання нещасного випадку.

Також суд зазначає на те, що відповідачем-роботодавцем не було здійснено контроль за додержанням працівником вимог з охорони праці, що потягло настання нещасного випадку, в той час як роботодавець, у відповідності до чинного законодавства, здійснює контроль за додержанням працівником виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці та несе безпосередню відповідальність за порушення робітником зазначених вимог.

Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд на підставі наявних доказів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди одноразово 20 000 грн.

Позовна вимога ОСОБА_1 допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення шкоди за один місяць задоволенню не підлягає, оскільки судом стягнута моральна шкода одноразово, а не щомісячними платежами.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від їх сплати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.153,173,237-1 КЗпП України, ст.ст. 15,16,23, 1167,1168 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД», треті особи: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди, повязаної з виробничою травмою задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» на користь ОСОБА_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 гривень (двадцять тисяч гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9