Справа № 209/284/14-ц
Провадження № 2/209/1470/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та надавши 28.09.2015 року заяву про збільшення позовних вимог, просить суд: стягнути на його користь спільно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції за 2006-2014 роки включно в сумі 14721,94 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., судові витрати у сумі 1006,76 грн., 450 грн. за складання звіту, 19,76 грн. за проведення судово-медичного дослідження.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 вересня 2005 року о 15 годині 30 хвилин він, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1, їхав по вулиці села Балівка Дніпропетровської області. При підїзді до перехрестя він завчасно включив світловий сигнал лівого повороту, почав повертати вліво. В такому положенні водій ОСОБА_4, який керував маршрутним автобусом Мерседес-Бенц, порушуючи пункти 14.2 б, 14.6 а Правил дорожнього руху, почав обгін на перехресті, скоївши зіткнення з його автомобілем. Відповідно до висновку судово-медичного дослідження № 586 йому були спричинені ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран в області лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоровя. На лікуванні він знаходився до 26 листопада 2005 року. На ліки, згідно чеків, витратив 112 грн., але затрати на лікування були значно більшими. Матеріальні збитки від пошкодження його автомобіля, за висновками звіту, дорівнюють 7266,20 грн. З урахуванням індексу інфляції за 2006, 2007, 2008 роки матеріальні збитки дорівнюють 10938,07 грн. (7266,20 грн. + 3671,87 грн. + 112 = 11050,07 грн.). Індекс інфляції за 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки становить 104,6%, тобто 3783,87 грн., і таким чином загальна сума матеріального збитку становить 14721,94 грн. Від ушкодження здоровя, він зазнав фізичного болю і страждань. Душевні страждання посилювалися пошкодженням автомобіля, відремонтувати який він не міг, а тому просить стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Доказом вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП є постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2005 року. Автомобіль, яким керував ОСОБА_4, належав ОСОБА_2, до якої він звернувся з позовом про стягнення матеріальної і моральної шкоди. Вважає, що ОСОБА_2 повинна відшкодувати йому шкоду відповідно ч.4 ст. 1187 ЦК України тому, що вона надала в розпорядження водія ОСОБА_4 джерело підвищеної небезпеки, який потім самовільно керував ним та скоїв ДТП, чим сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом іншою особою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримував позов в повному обсязі та надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню. Також пояснив суду, що винним у скоєнні ДТП є водій ОСОБА_4, а ОСОБА_2 повинна відповідати за позовом тому, що передавши автомобіль і ключі від нього ОСОБА_4 начеб для технічного обслуговування автомобіля, вона сприяла том, що він заволодів цим автомобілем, керував ним та скоїв ДТП. Вважає, що обидва відповідачі повинні відшкодувати завдану йому матеріальну та моральну шкоду. Відремонтувати свій автомобіль, який був пошкоджений внаслідок ДТП, він до цього часу не зміг і не витрачав свої кошти на відновлення свого транспортного засобу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала. Надала пояснення аналогічні запереченням проти позову, вказавши, що позивач не підтвердив належними доказами збільшення розміру завданого йому матеріального збитку з урахуванням індексу інфляції за 2009-2014 роки включно. Також позивач не надав суду доказів на підтвердження понесених ним витрат з відновлення його автомобіля після ДТП. Як зазначено в рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 січня 2011 року, ОСОБА_4 при розгляді справи пояснював, що саме він винний у скоєнні ДТП, і не заперечував проти того, що він повинний відшкодовувати завдану позивачу шкоду. Водій ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не перебували між собою у трудових відносинах. Вина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП внаслідок порушення ним ПДД України встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2005 року, яка ніким не оскаржувалася та не скасовувалася. Дії ОСОБА_2 щодо передачі ключів ОСОБА_4 не перебувають у прямому причинному звязку із ДТП, що було скоєне ОСОБА_4 ОСОБА_2 не вважає себе винною в тому, що надала ключі від належного їй автомобіля ОСОБА_4, і в тому, що сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом. Вона дійсно 30 вересня 2005 року дала ОСОБА_4 ключі від автомобіля «Мерседес Бенц», державний номер НОМЕР_2, для того, щоб він перевірив технічний стан автомобіля, а саме салон та двигун. Вона вважала, що перевірку автомобіля ОСОБА_4 буде проводити в гаражі у дворі її садового будинку в с. Єлизаветівка. Вона не надавала ОСОБА_4 дозволу на керування автомобілем, але останній самовільно взяв автомобіль для керування. В правоохоронні органи з приводу самоправних дій водія ОСОБА_4 вона не зверталася. Згодна, що є деяка її вина в тому, що ОСОБА_4 заволодів автомобілем, але не в завданні позивачу шкоди. Вважає, щов разі задоволення судом позому до ОСОБА_2, з наї має бути стягнуто на користь позивача не більше 20 відсотків від завданої позивачу матеріальної шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_4

Вислухавши позивача, представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 30 вересня 2005 року о 15 годині 30 хвилин в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, керуючи автомобілем Мерседес Бенц, державний номерний знак НОМЕР_3, який належав на праві власності ОСОБА_2, в порушення пункту 14.4-б ПДР, наближаючись до перехрестя перед початком обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч та, в порушення пункту 14.6-а ПДР, почав здійснювати обгін на перехресті автомобіля марки ВАЗ 2106, номерний знак 61420АА, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого допустив зіткненн язазначених вище автомобілів.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2005 року ОСОБА_4 був визнаний винним в порушенні п.14.2-б, 14.6-а ПДР України та на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобоми строком на 3 (три) місяці за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП ДТП (а.с. 13).

Автомобіль Мерседес Бенц, державний номерний знак НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_6, на час скоєння ДТП належав на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Дніпродзержинського МРЕВ Державтоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області від 07 серпня 2007 року № 14/37117 (а.с. 121).

Як пояснили в судовому засідання позивач ОСОБА_1 і представник відповідача ОСОБА_3, а також підтверджується показаннями ОСОБА_6, які він давав у судовому засіданні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з ДТП (рішення від 19.01.2011 року (а.с. 101 -103), ОСОБА_2 передала ОСОБА_6 ключі від належного їй автомобіляМерседес Бенц, що знаходився на территорії її дачі в селі Єлизаветівка, для того, щоб він виконав технісне обслуговування автомобіля, але не дозволяла йому керувати цим автомобілем. ОСОБА_6 без дозволу ОСОБА_2 та без погодження з нею, самовільно взяв належний їй автомобіль та поїнав до м. Дніпропетровська щоб на СТО виконати деякі ремонтні роботи, а керуючи в с. Балівка скоїв ДТП.

Згідно довідки Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30 березня 2009 року № 4275, до районних відділів Дніпродзержинського МУ не надходило заяв про незаконне заволодіння мікроавтобусом Мерседес-Бенс 811, державний номер 00022АА, 1994 року випуску, білого кольору, власником якого, згідно даних ДАІ, є ОСОБА_2 (а.с. 120).

Проте, суд вважає доведеним, що водій ОСОБА_4 30.09.2005 року самовільно та неправомірно, без дозволу власника мікроавтобуса Мерседес-Бенс 811, державний номер 00022АА, - ОСОБА_2, почав керувати цим транспортним заобом та скоїв ДТП.

В результаті ДТП було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 2106, номерний знак 61420АА, а водію ОСОБА_1 заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено:

1. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

3. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

4. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки ОСОБА_4 неправомірно заволодів і керував належним ОСОБА_2 автомобілем та з його вини було скоєно ДТП, то він повинен відповідати за заподіяну ним шкоду позивачу ОСОБА_1

Суд вважає також доведеним, що ОСОБА_2, як власник джерела підвищеної небезпеки - мікроавтобуса Мерседес-Бенс 811, державний номер 00022АА, допустила недбалість, передавши ключі від автомобіля ОСОБА_4 та не забезпечивши при цьому належний контроль за його діями, чим сприяла заволодінню ОСОБА_4 вказаним автомолбілем, тому повинна також відповідати за шкоду, завдану діяльністю щодо його використання ОСОБА_4

Оскільки ОСОБА_4 неправомірно заволодів транспортним засобом та скоїв ДТП, а ОСОБА_2 своєю недбалістю сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом, то суд вважає за необхідне, на підставі ч.4 ст. 1187 ЦК України, відповідно до ступеню вини кожногоз відповідачів, стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_4 - 70% завданої шкоди, а з відповідача ОСОБА_2 - 30% завданої шкоди.

Згідно Звіту про оцінку майна від 29 листопада 2005 року, складеного приватним підприємцем ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 2106, реєстраційний номерний знак - 61420АА, пошкодженого при ДТП, складає 7266,20 грн. (а.с. 22-27).

За оцінку матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 сплатив ПП ОСОБА_8 450 грн., що підтверджується відповідною копією чека (а.с. 40).

Згідно довідки судово-медичного дослідження (обстеження) № 582 від 09.02.2006 року, виданої ОКЗ Бюро судово-медичної експертиз, виявлені у ОСОБА_1 пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран в області лівого ліктьового суглобу спричинені від дії тупих твердих предметів або при вдарі о такі, якими могли бути виступаючі частини у салоні автотранспорту, в термін та можливо при обставинах, вказаних потерпілим. За своїм характером пошкодження відносяться до легких тілесних пошкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоровя.

За судово-медичне обстеження і видачу довідки позивач сплатив 56,76 грн.( 37,00 грн. + 19,76 грн.) (а.с. 40).

Представник відповідача ОСОБА_3 не оспорювала розмір зазначених вище матеріальних збитків та сторонами у справі не заявлялося клопотань про призначеня товарознавчої експертизи для визначення збитку, завданого позивачу ОСОБА_1 в результаті пошкодженням його автомобіля.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 заподіяний пошкодженням його автомобіля збиток у сумі 7266,20 грн., який підтверджений висновком автотоварознавчого дослідження від 29 листопада 2005 року.

Суд вважає, що до збитків пов'язаних з пошкодженням автомобіля необхідно віднести затрати позивача на сплату визначення вартості заподіяного збитку ПП Наливайко в сумі 450,00 грн., а також сплачені позивачем 37 грн. за його судово-медичне обстеження і 19.76 грн. за видачу йому довідки відділенням СМЕ, оскільки ці витрати він змушений був понести у зв'язку із необхідністю доведення свого права на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В частині стягнення завданого матеріального збитку з урахуванням індексу інфляції позов задоволенню не підлягає, оскільки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань, а тому положення ст. 625 ЦК України до цих відносин не застосуються.

Зазначене вище узгоджується з позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній у п. 4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 1 частини 2 цієї ж статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнгала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його автомобіля.

З урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі (5000 грн.), а відповідно ступеня вини кожного з відповідачів, необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_4 3500 грн., з відповідача ОСОБА_2 - 1500 грн..

Вирішуючи питання, відповідно ст. 88 ЦПК України, щодо розподілу судових витрат, та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_4 340,90 грн. сплаченого судового збору, а з відповідача ОСОБА_2 - 146,10 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, 5441,07 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 3500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 340,90 грн. сплаченого судового збору, а всього 9281,97 грн. (девять тисяч двісті вісімдесят одну гривню 97 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4, 2331,89 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 146,10 грн. сплаченого судового збору, а всього 3977,99 грн. (три тисячі девятсот сімдесят сім гривень 99 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.