З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"10" серпня 2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Саландяк О.Я.,
секретаря Райчук Б.А..,
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної казначейської служби України, про визнання незаконними дій та відшкодування моральної шкоди, -
Ухвалою суду від 21.06.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Державну казначейську службу України, ухвалою суду від 06.07.2016 року за клопотанням позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області.
Ухвалою суду від 10.08.2016 позов в частині позовних вимог про визнання незаконними порушення строків досудового розслідування, визнання незаконною бездіяльності закрито, оскільки вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
У судові засідання, представники відповідачів та третьої особи, будучи належним чином та завчасно повідомленими, не з»являлись, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи неодноразаво повідомлялись належним чином, про що свідчать відомості, що містяться в цивільній справі, за належною адресою місцезнаходження, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у відсутність представника не надали, поважності причин неявки суду не повідомили, позов не оспорили.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, юридичним особам та фізичним особам - підприємцям судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з"явились в судове засідання без поважних причин.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечив позивач, про що заявив суду.
Позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області з 1992 року (а.с. 2, 2-зворот)
Згідно копії корінця направлення №1 від 17.05.2013 року ОСОБА_1 його отримав до комісійного відділу мисливського магазину для реалізації газового пістолету (а.с. 58) та 30.06.2013 року звернувся із заявою-клопотанням на ім»я начальника дозвільної системи про продовження строку дії реалізації або надання дозволу для зберігання пістолету, на якому є відмітка про її прийняття 29.02.2013 року(а.с. 59)
Згідно ксерокопій талонів (а.с. 66-67) зняття з реєстрацій ОСОБА_6, ОСОБА_5, вони зняті з реєстрації в АДРЕСА_1 20.01.2016 року.
Згідно відповіді Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області № 3747/212/05-2016 від 10.03.2016 року Жмеринським ВП ГУНП здійснено перевірку фактів викладених в заяві щодо незаконного проникнення до житла та встановлено, що дії працівників поліції Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області були правомірними, так як під час виконання своїх посадових обов»язків, працівники діяли згідно ЗУ «Про Національну поліцію» та провели огляд помешкання, розташованого по АДРЕСА_1 на законних підставах, без вилучення його особистих речей, що підтверджено протоколом огляду місця події (а.с.62)
Згідно положення про Головне управління Національної поліції у Віницькій області (а.с.28-40), вказана установа є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах казначейства (п. 17) та може були відповідачем у справах.
Із наданих у судовому засіданні 10.08.2016 року копій медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с. 90-93) та обстеження реоенцефалограми (а.с.94) вбачається, що останній звертався у червні, березні, травні 2016 року до спеціалістів із приводу серцево-судинних захворювань та захворювань очей, та вказані хвороби останній пов»язує із подіями, що відбулись 26.02.2016 року.
Із письмових пояснень свідків ОСОБА_7 від 03.03.2016 року, ОСОБА_10 від 03.03.2016 року, ОСОБА_11 від 03.03.2016 року, кі є працівниками Сербинівської сільської ради, вбачається, що очевидцями сварки вони не були, прийшли у будинок ОСОБА_1 коли до сільської ради прибігла ОСОБА_5 за допомогою. В будинку вони бачили, що ОСОБА_6 утримував за руки ОСОБА_1, пістолет лежав на підлозі, ОСОБА_6 стало зле від газів, на обличчі були почервоніння. Пістолет за згодою позивача ОСОБА_1 забрали із будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_10,, який надалі видали працівникам поліції. Працівників поліції викликано у зв»язку із застосуванням зброї ОСОБА_1, який вів себе неадекватно. Як одягали на позивача кайданки свідки не бачили, але коли ОСОБА_1 заспокоївся і не створював ні для кого загрози, з нього їх було знято. Із довідки №98 від 22.02.2016 року Сербинівської сільської ради вбачається, що правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні. ОСОБА_1 написано письмову заяву, згідно якої він від обвинуваченні відносно свого сина ОСОБА_6, від проходження СМЕ - відмовляється. Згідно висновку від 09.03.2016 року начальника сектору з кадрового забезпечення Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області Порощуком Б.П. за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо неправомірних дій, допущених відносно нього працівниками Жмеринського ВП (копія якого наявна в матеріалах а.с.74-75) встановлено, що факти, які викладені в заяві ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, перевірку припинено. Зокрема встановлено, що 26.02.2016 року надійшло повідомлення від ОСОБА_5 та на місце події було направлено СОГ в складі старшого слідчого СВ майора поліції ОСОБА_9, оперуповноваженого ОСОБА_8, інспектора дозвільної системи ОСОБА_3,, заступника начальника СВ ОСОБА_4, які зі слів свідків (працівників Сербинівської сільської ради) становили, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на побутовому грунті, з приводу поділу майна виникла сварка, під час якої ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 та синові ОСОБА_6, застосувавши газовий пістолет, який ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виявили в будинку ОСОБА_6 В подальшому ОСОБА_9 було вилучено газовий пістолет та електрошокер, якій належить ОСОБА_1 Огляд будинку по АДРЕСА_1, ня який відсутні правовстановлюючі документи, було проведено з дозволу ОСОБА_5, яка зареєстрована за вказаною адресою. В ході огляду було вилучено дві стріляні гільзи, іншого особистого майна ОСОБА_1 не було вилучено. Так як на момент проведення працівниками Жмеринського ВП першочергових слідчих дій ОСОБА_1 вів себе зухвало та агресивно по відношенню до працівників поліції, не реагував на їх зауваження припинити протиправні дії, не раегував, у зв»язку з чим, відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» (ст.45п 3.1 п.п. г розділу 5), оперуповноваженим ОСОБА_8 було застосовано спеціальний засіб - кайданки щодо ОСОБА_1, з метою забезпечення його безпеки та оточуючих. Через 20 хвилин кайданки із ОСОБА_1 було знято, так як останній заспокоївся та його дії припинили бути небезпечними для оточуючих та працівників поліції. Застосування фізичного або психологічного впливу зі сторони працівників поліції, як стверджував ОСОБА_1, застосовано не було, що підтверджується показами працівників поліції та свідків, видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 не було. Повідомлення про вказаний висновок направлено позивачу за № 3676/212/05-2016 від 09.03.2016 року. Також до наданих суду матеріалів приєднано заяву ОСОБА_1 від 07.03.2016 про вчинення службовими особами Жмеринського ВП злочину за ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла, як така, що не знайшла підтвердження, про що позивача повідомлено за №3747/212/05-2016 від 10.03.2016. Також до наданих суду матеріалів приєднано заяву ОСОБА_1 від 10.03.2016 про протиправні дії службових осіб - слідчого ОСОБА_2 , яку згідно заяви від 24.03.2016 року просив залишити без розгляду, про що позивача повідомлено за №5136/212/05-2016 від 01.07.2016.
При розгляді позовних вимог про визнання незаконними дій та відшкодування моральної шкоди суд виходить із того, що ст.ст. 303-308 КПК не передбачено оскарження дій працівників поліції, які здійснені ними до внесення відомостей до ЄРДР, що також узгоджується із ухвалою слідчого судді від 29.02.2016 року (а.с.76), якою ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії посадових осіб Жмеринського РВ УМВС України під керуванням слідчого ОСОБА_2, у якій позивачем (скаржником) оскаржувались дії працівників поліції 26.02.2016 року в тому числі щодо порушення його гідності, незаконного проникнення до його житла, вилучення належного його на праві власності майна, із тих підстав, що предмет його оскарження не охоплений ст. 303 КПК України. Існують відповідні матеріали перевірки скарг позивача з приводу даних обставин правоохоронними органами.
Так відповідно до статей 7 ч.1 п.17, 24, 303-308 КПК України лише процесуальні рішення, дії чи бездіяльність прокурора, слідчого можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Однак судом не беруться до уваги твердження відповідача про автоматичну незаконність проникнення до його житла, незаконність дій службових осіб в ході вилучення предметів злочину, перевищення працівниками поліції службових повноважень при застосуванні спецзасобів, які мають бути встановлені в ході досудового розслідування у відповідних кримінальних провадженнях при наявності для цього достатніх правових підстав та підтверджені відповідними доказами, якими є відповідні рішення судів, що набрали законної сили.
Позивач наполягає на порушенні своїх особистих немайнових прав працівниками Жмеринського ВП при здійсненні цих, на його думку незаконних дій, а саме недотримання ними вимог ЗУ «Про національну поліцію» та відшкодування завданої цими порушеннями моральної шкоди.
Із позовної заяви не вбачається посилання позивача на будь-які норми матеріального права, якими передбачені випадки відшкодування громадянинові моральної шкоди.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд. Зокрема, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на судовий захист гарантується також і ст. 55 Конституції України.
Згідно статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.
Згідно ч.1, п.3 ч.2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Позов в цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).
Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.
Підстави позову - це обставини, що вказуються позивачем, з якими позивач, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу або правовідносини в цілому, що складають предмет позову.
Таким чином суд приходить до висновку про розгляд сказаних позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, виходячи із принципів диспозитивності та змагальності сторін.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії правоохоронних органів були незаконними.
Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.
Крім того, Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду " (далі - Закон) визначено порядок, умови та розміри відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено в відповідних розмірах і в порядку вищевказаним законом, відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках:1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи
громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події
кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Оскільки у судовому засіданні не встановлені випадки відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1, що передбачені вказаним Законом, то позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, передбаченої вищезазначеним Законом.
Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов'язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов'язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов'язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності. У разі виявлення таких дій поліцейський зобов'язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими. У діяльності поліції забороняються будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Основні повноваження поліції визначені ст. 23 вказаного Закону.
Згідно ст. 29 Закону поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.
Відповідно до ст. 31 вказаного закону поліція може застосовувати такий превентивний захід, як, зокрема, проникнення до житла чи іншого володіння особи. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов'язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
Відповідно до ст. 38 Закону поліція може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише в невідкладних випадках, пов'язаних із: 1) рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій; 2) безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні злочину; 3) припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні. Проникнення поліцейського до житла чи іншого володіння особи не може обмежувати її права користуватися власним майном. Про застосування вказаного поліцейського заходу обов'язково складається протокол.
Вказана стаття Закону кореспондує із ст.233 КПК України, ч.1 якої передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ст. 42 вказаного закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу, як, зокрема, застосування спеціальних засобів - сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин. Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби, як, зокрема, засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв'язування тощо). Поліцейський зобов'язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.
Відповідно до ст. 43 вказаного закону поліцейський зобов'язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров'я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров'ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо.
Відповідно до п.п. г п.1 ч.3, ч.ч.1,2 ст. 45 вказаного закону поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом та за умови проходження спеціальної підготовки. Кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються, зокрема, якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Таким чином в ході судового розгляду позивачем не надано жодного судового рішення, яким би було встановлено незаконність проникнення до житла позивача працівниками Жмеринського РВ, оскільки воно було здійснене в ході перевірки заяв ОСОБА_5, ОСОБА_6, щодо застосування зброї відносно них з боку позивача ОСОБА_1, в матеріалах кримінального провадження наявні відомості про їх реєстрацію у будинку, щодо якого існує майновий спір, здійснений із письмового дозволу ОСОБА_5, в порядку, що встановлений КПК України. Також незаконність дій працівників поліції, як на те посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду цивільної справи.
Також в ході судового розгляду позивачем не надано жодного судового рішення, яким би було встановлено незаконність вилучення газового пістолету та електрошокера з боку працівників Жмеринського ВП, які були заявлені потерпілими як знаряддя злочину. Також, як вбачається із пояснень свідків фактично відбулась видача потерпілим ОСОБА_6 - електрошокера, працівниками сільської ради - газового пістолету. Також в ході досудового розслідування долю вказаних предметів вирішено. Суд не приймає до уваги як доказ правомірності дій позивача висновок від 09.03.2016 року (а.с. 11) про відсутність неправомірних дій з його боку щодо обігу електрошокера та газового пістолета, оскільки їх вилучення відбулось в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_1 щодо нанесення та спроб нанесення ними вказаними предметами тілесних ушкоджень (зі слів потерпілих), тобто із підстав їх можливого незаконного застосування. Також незаконність дій працівників поліції, як на те посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду цивільної справи.
Також в ході судового розгляду позивачем не надано жодного судового рішення, яким би було встановлено незаконність застосуванні спецзасобів до нього з боку працівників Жмеринського ВП, а також незаконність дій працівників поліції, як на те посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду цивільної справи. Так, відповідно до висновку від 09.03.2016 року (а.с. 74-75), який ґрунтується на поясненнях свідків, встановлено достатні підстави для застосування працівниками поліції 26.02.2016 року такого заходу примусу, як засобу обмеження рухомості (кайданок), застосування якого було зупинено в момент досягнення очікуваного результату, а саме через 20 хвилин, коли протиправні дії ОСОБА_1, який вчинив дії, що мають ознаки злочину, що пов»язаний із застосуванням зброї, перестали бути небезпечними для нього самого, оточуючих та працівників поліції. Суд не приймає до уваги пояснення позивача про невиправдану тривалість застосування кайданок - 2год.20 хвилин, оскільки як вбачається із досліджених матеріалів, така тривалість склала 20 хвилин. Також суд не приймає до уваги пояснення позивача про недотримання порядку застосування заходу примусу, а саме відсутність таких підстав, наявність складу СОГ із п»яти чоловік, його похилий вік, не попередження про їх застосування, оскільки такі дані спростовані дослідженими судом доказами: рапортом оперуповноваженого ОСОБА_8, поясненнями свідків - працівників сільської ради, працівників поліції, висновком від 09.03.2016 року, у яких зазначено оцінку поведінки позивача відносно працівників поліції як емоційно збуджену, агресивну, із погрозами застосування зброї, відсутність реакції на попередження. Також працівники поліції та члени СОГ ОСОБА_4 та ОСОБА_16 прибули до сільської ради після того, як кайданки із позивача були зняті.
Згідно положень ст.ст.2, 80, 91-92 ЦК України, а також положення про Жмеринський відділ поліції, що затверджений наказом ГУНП у Вінницькій області 21.11.2015 №34 (а.с. 23-27) Жмеринський ВП ГУНП у Вінницькій області не є юридичною особою, його керівник не може надати надати доручення на представництво інтересів даного органу в суді (а.с.52), не може бути відповідачем у цивільних справах, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області слід відмовити також із вказаних підстав.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Так, всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України позивачем у судовому засіданні не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, з боку працівників Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів і шкодою, не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди заявленими діями відповідачів.
Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено протиправність діяння заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у зв'язку з чим в позові слід відмовити.
Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України підлягають віднесенню за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати згідно ЗУ «Про судовий збір».
Відповідно до ст. 56 Конституції України; ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України; ст.1, 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Закону України «Про національну поліцію», Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 58- 61, 208, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної казначейської служби України, про визнання незаконними дій та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідачів, яку вони можуть подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 12.08.2016 року.
Суддя: /підпис/
Суддя