УХВАЛА

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що за договором позики він передав ОСОБА_5 719 370 грн, що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України становило 90 000 дол. США, які відповідач зобов'язався повернути до 20 січня 2014 року .

Однак, в обумовлений в договорі строк зазначену суму грошових коштів не повернув.

Пунктом 6 договору позики передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,05 % від суми простроченої заборгованості за кожен календарний день прострочення, починаючи з 21 січня 2014 року.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляції за увесь час прострочення у розмірі 1 057 401,90 грн та 3 % від простроченої суми за договором позики, що складає 15 141,03 грн та пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми, що складає 92 107,95 грн, а всього 1 164 650 грн 88 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу по договору позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 973 950,33 грн, 3 % річних від простроченої суми за договором позики в розмірі 97 513,67 грн, суму пені в розмірі 354 371,49 грн, а всього 2 425 835 грн 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 32 188, 72 грн скасовано і відмовлено ОСОБА_4 у задоволені позову до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики є правомірним, оскільки в установленому порядку не визнаний недійсним, а відповідач грошові кошти в строк зазначений у договорі позики не повернув.

Скасовуючи частково рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що суд безпідставно стягнув 90 000 дол. США з урахуванням індексу інфляції, не взявши до уваги, що індекс інфляції застосовується у випадку прострочення виконання зобов'язання щодо повернення позики отриманої у національній валюті України - гривні.

Доводи касаційної скарги про те, що за договором позики не було передано грошових коштів, а вказана в договорі сума є боргом за розпискою, складеною на ім'я позивача відповідачем чи його сином, а також про те, що грошових коштів у позивача не позичав та не впевнений, що підпис на договорі його, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що 16 грудня 2013 року ОСОБА_4 укладено з ОСОБА_5 договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику на строк до 20 січня 2014 року грошові кошти в розмірі 90 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (799,3000 грн еквівалентно 100,00 дол. США) на день укладення цього договору (п. 1 договору).

Позичальник зобов'язувався повернути позику позикодавцю до 20 січня 2014 року в порядку та на умовах передбачених цим договором, грошову суму в доларах США у розмірі 90 000 дол. США (п. 2 договору).

Уразі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,05 % від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення, починаючи з 21 січня 2014 (п. 6 договору).

Факт отримання позичальником суми позики від позикодавця підтверджується підписанням цього договору (п. 8 договору).

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 25 травня 2015 року підпис від імені відповідача ОСОБА_5 в графі «2.Позичальник ____» на лицьовій стороні аркуша оригіналу договору позики від 16 грудня 2013 року виконаний рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки і технічних засобів .

Підпис від імені відповідача ОСОБА_5 в графі «2. Позичальник _______» на лицьовій стороні другого аркушу оригіналу договору позики від 16 грудня 2013 року є непридатним до ідентифікації особи виконавця.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року у частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич О.І. Євтушенко