УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Нечепуренко Галина Федорівна, публічне акціонерне товариство «Запорізький механічний завод», Запорізька міська рада, ОСОБА_7, про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив визнати недійсним дублікат свідоцтва НОМЕР_1 від 28 червня 1994 року про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виданий 10 листопада 2009 року ВАТ «Запорізький механічний завод» ОСОБА_9; визнати недійсним договір дарування від 18 січня 2010 року 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Нечипуренко Г.Ф. та зареєстрованим в реєстрі за № 118; застосувати наслідки недійсності правочину (реституції) - повернення ОСОБА_5 1/3 частки квартири, отриманої за договором дарування 1/3 частки квартири від 18 січня 2010 року та посвідченим приватним нотаріусом Нечипуренко Г.Ф., зареєстрованим в реєстрі за № 118.

Позов мотивовано тим, що оспорюваний договір дарування є укладеним з недодержанням вимог закону, а саме із використанням дублікату свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло, отриманого в порушення вимог діючого законодавства і підлягає визнанню недійсним, так як оригінал свідоцтва постійно зберігався у ОСОБА_4. Позивач, внаслідок укладання договору дарування 1/3 частки квартири від 18 січня 2010 року, втратив право на її спадкування, а також позбавлений можливості реалізувати своє переважне право купівлі зазначеної частки, у зв'язку з ризиком визнання договору купівлі-продажу недійсним. ОСОБА_4 про порушення своїх прав дізнався 26 вересня 2013 року, коли отримав зареєстровану приватним нотаріусом Нечипуренко Г.Ф. заяву № 2067 від громадянина ОСОБА_5, в якій останній повідомляв, що має намір продати належну йому на підставі договору дарування від 18 січня 2010 року частку квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що на час укладання договору дарування 1/3 частки вказаної квартири, було порушено права неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час укладання договору дарування 1/3 части спірної квартири був зареєстрований у вказаній квартирі, так як дарувальником ОСОБА_9 не було отримано згоди органів опіки та піклування, тому позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оспорюваний дублікат свідоцтва НОМЕР_1 від 28 червня 1994 року про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виданий 10 листопада 2009 року ВАТ «Запорізький механічний завод» ОСОБА_9 не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з роз'ясненнями викладеними у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Доводи позивача щодо порушення прав неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки право користування житлом ОСОБА_11 є похідним від права власності на 1/3 частки квартири його матері - ОСОБА_7 і не залежить від права власності на інші 2/3 частки квартири та переходу права власності на 1/3 частки квартири на підставі договору дарування від ОСОБА_9 та ОСОБА_5 При цьому, Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, як органом опіки та піклування, листом від 15 січня 2010 року № П-1685, згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних і безпритульних дітей», вказано, що вчинений правочин не порушує житлових прав і охоронюваних законом інтересів дитини - ОСОБА_11 (а.с. 110, т. І)

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська