Ухвала іменем україни
14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення коштів із депозитного рахунку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення банківського вкладу в розмірі 100 000 дол. США та процентів за користування вкладом у розмірі 15 843, 82 дол. США.

Зазначала, що 21 січня 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір № 929/3-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на три місяці в іноземній валюті.

26 листопада 2014 року вона звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про дострокове розірвання депозиту, проте у визначений в договорі строк вклад не був повернутий.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 16 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто із ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_6 суму депозитного вкладу за договором від 21 січня 2013 року № 2630.7.051207.004 у розмірі 100 000 доларів США та проценти за вкладом у розмірі 15 843,82 доларів США. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, керуючись положеннями ст. ст. 530, 629, 1060 ЦК України, виходив з того, що відповідач не виконав своє зобов'язання за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 21 січня 2013 року щодо повернення ОСОБА_6 вкладу в розмірі 100 000 дол. США та процентів у сумі 15 843, 82 дол. США

Такі висновки є правильними та відповідають обставинам у справі.

Судами встановлено, що 21 січня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено договір про банківський строковий вклад № 929/3-13 з вкладним рахунком № 2630.7.051207.004 (депозит) «Класік» на три місяці в іноземній валюті. (а. с. 5, 6).

На підставі п. 1.1 наведеного договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти на вкладний рахунок № 2630.7.051207.004 у сумі 100 000 дол. США на строк з 21 січня 2013 року по 21 квітня 2013 року зі сплатою 9 % річних.

Пунктом 4 договору визначено, що після закінчення строку, вказаного в п. 4.1, кошти з депозитного рахунку № 2630.7.051207.004 повертаються за письмовою вимогою клієнта, якщо така вимога не надана, то строк розміщення вкладу вважається продовженим на 3 місяці.

Відповідно до квитанції від 21 січня 2013 року № 7 на виконання вищевказаного договору ОСОБА_6 перерахувала кошти у сумі 100 000 дол. США на рахунок № 2630.7.051207.004, який вказаний в цьому договорі (а. с. 7).

У своїх запереченнях ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилався на те, що квитанція від 21 січня 2013 року № 7 є неналежним доказом на підтвердження розміщення вкладу, таким доказом може бути тільки виписка з вкладним рахунком.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року № 6-352цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Порядок та строки повернення вкладу при достроковому розірванні договору за ініціативою позивача визначено в п. 4.2 договору від 21 січня 2013 року № 929/3-13.

Відповідно до умов договору від 21 січня 2013 року ОСОБА_6 26 листопада 2014 року звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про дострокове розірвання договору та повернення коштів (а. с. 8), однак ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти не повернув.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, банківський строковий вклад (депозит) позивачем був розміщений на 3 місяці і строк його дії закінчився 21 квітня 2014 року. 26 листопада 2014 року позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про дострокове повернення вкладу та сплату процентів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» умови договору банківського вкладу від 21 січня 2013 року № 929/3-13, який відповідачем не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнавався, не виконав, на вимогу позивача вклад не повернув, а тому з підстав, передбачених ст. ст. 629, 1060, 1061 ЦК України, задовольнив позовні вимоги.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_7 як начальник відділення банку була уповноважена лише на підписання договору-заяви та не мала права відповідно до посадової інструкції підписувати квитанцію про внесення готівкових коштів, оскільки це входить до повноважень касира, правильно були визнані судом необґрунтованими, так як жодних доказів на підтвердження обсягу повноважень ОСОБА_7 відповідачем до суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій не надано.

Доводи щодо невідповідності підпису ОСОБА_6 як вкладника у договорі депозиту і як позивача у позовній заяві є припущенням відповідача, який клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Щодо відсутності виписки, то вказані обставини не можуть свідчити про нікчемність договору вкладу, оскільки видання вказаних виписок є обов'язком банку, а не вкладника. Наявність у позивача договору-заяви та квитанції, підписаних представником банку, в силу загальних норм (ст. 1059 ЦК України) є підтвердженням укладання договору.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович