У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «Авелес», треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Лук'янцівська сільська рада Харківського району Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила визнати недійсним договір оренди від 31 грудня 2014 року земельної ділянки, площею 3,5228 га, укладений між нею та фермерським господарством «Авелес» (далі - ФГ «Авелес»), витребувати у відповідача належну їй на праві приватної власності зазначену вище земельну ділянку, скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки від 11 березня 2015 року № 19897329 та вилучити запис про державну реєстрацію речового права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04 березня 2015 року за спірним договором оренди.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5228 га, яка розташована на території Лук'янцівської сільської ради Харківського району Харківської області. Поряд із її земельною ділянкою знаходяться земельні ділянки, які належать на праві власності іншим особам і в сукупності складають одне поле, площею 373,9408 га.

31 грудня 2014 року між нею та ФГ «Авелес» був укладений договір оренди строком на 15 років. Уклавши 89 аналогічних договорів із іншими власниками земельних ділянок, ФГ «Авелес» отримало право оренди приватної землі загальною площею 373,9408 га.

Зазначала, що відповідач використовував спірну земельну ділянку протягом 2012-2014 років без оформлення договору, не сплачуючи орендну плату і лише наприкінці 2014 року розпочав укладати договори оренди землі, при цьому її (позивачки) волевиявлення на підписання такого правочину не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, вона не була ознайомлена із його змістом. Отримавши копію спірного договору оренди наприкінці 2014 року, вона не погодилися і з його умовами. Крім того, відповідач порушує встановлений порядок використання вищевказаних орендованих земельних ділянок, наносить шкоду ґрунтам, оскільки засіває їх одними й тими ж культурами без наявності проектів ротації земель та розроблених і затверджених установленому порядку проектів землеустрою.

Посилаючись на те, що оспорюваний договір порушує її права як власника земельної ділянки, просила позов задовольнити.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із положень ч. 4 ст. 124, ст. ст. 125 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 27, 31 Закону України «Про оренду землі», ч. ч. 1, 3 ст. 626, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою порушення її прав оспорюваним правочином та відсутність правових підстав для визнання його недійсним.

Висновки судів є правильними, відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судами правильно застосовані, а також із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Обставини використання ФГ «Авелс» спірної земельної ділянки протягом 2012-2014 років не були предметом спору і не є підставою для визнання недійсним укладеного між сторонами договору оренди землі від 31 грудня 2014 року.

Доводи скарги також висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Суди попередніх інстанції надали належну оцінку доказам (ст. 212 ЦПК України), які були наявні у матеріалах справи на момент ухвалення судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик