АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7793/16 Головуючий 1 інст. Нечипоренко І.М.
Справа № 619/470/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення порушеного права та стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що ОСОБА_2 є її дочка, ОСОБА_3 є її колишній зять, які з 02 червня 1995 року по 19 липня 2012 року перебували у шлюбі. Від шлюбу у них народилися ОСОБА_4О, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначила, що її донька, зять та онуки переїхали проживати до неї до квартири АДРЕСА_1.

Вказала, що її онуки часто хворіли, у звязку з чим вона вирішила продати зазначену квартиру та придбати для онуків будинок у місті Дергачі, щоб покращити їх побутові умови та допомагати дочці за доглядом за онуками.

19 листопада 2003 року вона продала свою квартиру, грошові кошти віддала ОСОБА_2 для придбання будинку для її онуків, про що ОСОБА_2 написала відповідну розписку. Згідно договору купівлі-продажу від 02 грудня 2003 року житловий будинок, який розташований за адресою: вулиця Папаніна, № 7, с. Лужок, Дергачівський район, Харківська область оформлений на її дочку, чим порушено її права, оскільки будинок придбаний за її особисті кошти отримані від продажу квартири.

Зазначила, що ОСОБА_3 ніколи не працював, зловживав спиртними напоями та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року визнано право власності за ОСОБА_3 на ? частину жилого будинку з господарським будівлями по вул. Папаніна, № 7, с. Лужок, Дергачівський район, Харківська область.

Вказала, що вона за власні кошти провела газифікацію за 12000,00 грн., встановила ворота та хвіртку за 5000,00 грн., з їх вини у неї виникла заборгованість за оплату квартири у розмірі 40000,00 грн., також ОСОБА_3 привів у непридатність її меблі на суму 5000,00 грн. Крім того їй нанесено моральну шкоду від його неправомірної поведінки, оскільки він неодноразово наносив їй тілесні ушкодження, яку оцінює в розмірі 20000,00 грн.

Просила поновити її порушене право; стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 112000,00 грн. і моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., всього в розмірі 132000,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, ухвалу суду від 07 липня 2015 року про накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Папаніна, № 7, с. Лужок, Дергачівський район, Харківська область скасовано.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, постановити нове рішення та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги позовної заяви. При цьому зазначила, що суд не звернув уваги на надану розписку та показання свідків; що ОСОБА_2 позов визнала, однак судом не надано цьому оцінку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з недоведеності позову.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірний будинок, який знаходиться по вулиці Папаніна, № 7 в селі Лужок Дергачівського району Харківської області належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Інвентаризаційна вартість будинку складає 100411,00 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що спірний будинок вона придбала за особисті кошти, оскільки 19 листопада 2003 року вона продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2, кошти в розмірі 5000,00 доларів США при свідках передала своїй дочці для придбання спірного будинку, який придбано нею 02 грудня 2003 року і право власності на який дочка зареєструвала на себе, тому необхідно задовольнити її позов є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів того, що саме ці кошти витрачені на придбання спірного будинку матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 їх не надала.

Показання свідків та копія розписки від 25 листопада 2003 року про отримання ОСОБА_6 5000,00 доларів США для придбання будинку не є належними та допустимими доказами того, що за рахунок саме цих коштів придбано спірний будинок. Судове рішення, за яким визнано спірний будинок обєктом спільної сумісної власності подружжя і за яким визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірного будинку є чинним.

Не містять матеріали справи і доказів того, що саме ОСОБА_1 провела газифікацію, встановила ворота та хвіртку, що ОСОБА_3 привів у непридатність її меблі. В суді апеляційної інстанції вона також їх не надала.

Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що замовник робіт по газифікації будинку є ОСОБА_6, (а. с. 81 - 87).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні часті та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Доказів того, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду неправомірною поведінкою ОСОБА_3 матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 їх не надала.

У звязку з чим судова колегія вважає, що висновок суду щодо відмови у стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відповідає зазначеним вище обставинам справи, наявним у справі доказам, зроблений відповідно до норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни або скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Проте, судова колегія не погоджується з рішенням суду в частині скасування ухвали про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частинами 3 та 6 статті 154 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Аналізуючи зазначені норми права, слід підкреслити, що суд першої інстанції може своєю ухвалою скасувати заходи забезпечення позову, а не ухвалу, якою забезпечено позов.

У звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року змінити, скасувавши його в частині скасування ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 07 липня 2015 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії