У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він позичив ОСОБА_2 15 900,00 доларів США, які останній мав повернути 08 квітня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. Оскільки у визначений договором термін і до даного часу відповідач коштів не повернув, позивач просив стягнути з відповідача 259 256,58 грн відповідно до договору позики, з яких 205 905,00 грн основного боргу, 8 851 грн - три відсотки річних та 44 500,58 грн пені.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи його тим, що 13 квітня 2013 року ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_2 зустрітися з метою передачі грошей для придбання мобільних телефонів. Вказує, що на зустріч ОСОБА_3 приїхав разом з ОСОБА_4 на автомобілі марки «Форд Мондео», в який йому запропонували сісти для передачі коштів. Коли ОСОБА_2 сів в автомобіль, ОСОБА_3 під погрозами та психологічним тиском примусив написати його розписку про те, що він нібито позичив ОСОБА_2 15 900,00 умовних одиниць, яку останній написав під диктовку не усвідомлюючи змісту викладеного. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що у розписці відсутня дата її складання та зазначено 15 900,00 із позначкою «у.о.», що не підтверджує факту передачі 15 900,00 доларів США. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати вказану вище розписку недійсною з підстав, що передбачені ст. ст. 230, 231 ЦК України.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 214 756,00 грн боргу за договором позики, з яких - 205 905,00 грн. основного боргу та 8 851,00 грн - три відсотки річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а позов ОСОБА_2 задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики на суму, що еквівалентна 15 900,00 доларів США, що не заперечується сторонами.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суди попередніх інстанцій виходили з того, що зазначені позивачем обставини, в обґрунтування заявленого позову, не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3про визнання правочину недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова