Провадження № 2/641/2959/2016 Справа № 641/8693/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Григорєва Б.П.

за участю секретаря Вакуленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про визнання іпотеки припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить звернути стягнення на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, а саме: квартиру №198, житловою площею 30,3 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Харків, пр. Героїв Сталінграда, у будинку 154; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; надати право позивачу за рахунок продажу предмета іпотеки задовольнити свої вимоги та витрати повязані з реалізацією предмету іпотеки та за кредитним договором №014/1150/74/95660 від 03.12.2007 року, що складають 41787,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1035486,31 грн.: заборгованість за кредитом 27498,30 дол. США (що за офіційним курсом НБУ становить 681 407, 87 грн.); заборгованість по відсоткам за кредитом - 14288, 88 дол. США (що за офіційним курсом НБУ становить 351078,44грн.).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 03.12.2007 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу були надані грошові кошти в розмірі 29435,00 дол. США.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач прийняв на себе зобовязання щодо: погашення суми заборгованості за кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком до цього договору, а також щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,0 %.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу вищевказані кредитні кошти.

Взятих на себе зобовязань відповідач не виконує, у звязку з чим, на його адресу, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» було направлено вимогу про дострокове повне виконання грошових зобовязань, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації нерухомого майна ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору№014/1150/74/95660/1 від 03.12.2007, укладеному між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2

Відповідачем подано до суду зустрічний позов до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про визнання іпотеки припиненою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що пропущення строку позовної давності при стягненні основного зобов'язання (боргу) є підставою для припинення похідного зобов'язання.

Від відповідача також надійшла заява про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог, оскільки предявлення ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінило строк виконання зобовязання та зумовило перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. І саме з цієї дати до звернення позивача до суду минуло більше ніж три роки (тобто, більш ніж встановлений ст.257 Цивільного кодексу України трирічний загальний строк позовної давності).

Представник позивача в судове засідання не з*явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» просив задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач надала заяву с проханням слухати справу за її відсутності, проти позову ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заперечувала в поновму обсязі, просила зустрічний позов задовольнити.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

03.12.2007 між ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» (надалі Кредитор) укладено кредитний договір № 014/1150/74/95660 (надалі Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_2 зобовязується перед ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» повернути кредитні кошти в розмірі 29 435, 00 доларів США у відповідності до графіка, визначеного Кредитним договором з кінцевим терміном повернення 03.12.2027 року, сплатити відсотки за його користування, а також виконати інші умови кредитного договору.

03.12.2007 між ОСОБА_2 (Іпотекодавець) та ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №014/1150/74/95660/1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №3522, (надалі Іпотечний договір), який забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають із кредитного договору №14/1150/74/95660 від 03.12.2007, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира №198, житловою площею 30,3 кв.м, загальною площею 44,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська область, пр. Героїв Сталінграда, у будинку №154.

Згідно умов Іпотечного договору №014/1150/74/95660/1 Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в т.ч. за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" на іпотекодержателя покладається обов'язок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення встановленої форми. Надіслання такого повідомлення є обов'язковою умовою для подальшого вчинення виконавчого напису на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

На виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» Кредитор надіслав на адресу Позичальника лист вимогу вих.№С-21-114-1/2691 від 23 листопада 2012 року (надалі Вимога) про дострокове виконання грошових зобовязань за Кредитним договором №014/1150/74/95660 від 03.12.2007, а саме: Кредитор вимагає протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі 27 498, 30 дол. США заборгованість по сумі Кредиту разом зі сплатою відсотків та пені.

Вказана вимога залишена Позичальником без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Правовою підставою для надіслання такої вимоги є ч.2 ст.1050 ЦК України: «якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу» .

Таким чином, надіславши таку вимогу, Кредитор встановив новий строк виконання зобовязання за кредитним договором, а графік повернення кредиту втратив чинність.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. З Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з ч. 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту.

Відповідно до статті 266 ЦК України, сплив позовної давності на вимоги про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності означає, що будь-які додаткові вимоги, пов'язані із обтяженням такого предмета не можуть бути задоволені, а сам предмет є вільним від обтяжень.

З огляду на обґрунтовану наявність обставин для відмови у задоволенні вимог Кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом відмови у визнанні права власності за іпотекодержателем, правомірними є вимоги про зняття заборони відчуження нерухомого майна - квартири, накладеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним №3522 від 03.12.2007 року, оскільки таке обтяження є забезпеченням зобов'язання, яке не може бути виконано в примусовому порядку.

З огляду на пропуск Кредитором строків позовної давності для стягнення основного боргу за кредитним договором №14/1150/74/95660 від 03.12.2007, вимога про припинення дії договору іпотеки від 03.12.2007 року є цілком обґрунтованою, оскільки іпотека належного Позичальнику на праві приватної власності нерухомого майна, яка є похідною від основного зобов'язання, припиняється у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, яке нею забезпечувалося, на підставі статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Задоволення вимог Кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності неможливо у зв'язку з пропуском з боку Кредитора строків позовної давності для стягнення основного боргу. Оскільки основне зобов'язання фактично є припиненим, то і зобов'язання у вигляді іпотеки перед Кредитором також повинно бути припинено.

Аналогічний висновок викладено у п.31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в редакції постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7 (п. 31 При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У звязку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до статті 266 ЦК України, сплив позовної давності на вимоги про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності означає, що будь-які додаткові вимоги, пов'язані із обтяженням такого предмета не можуть бути задоволені, а сам предмет є вільним від обтяжень.

Іпотека належного відповідачу на праві приватної власності нерухомого майна, яка є похідною від основного зобов'язання, припиняється у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, яке нею забезпечувалося, на підставі статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги (переслідування або притягнення до суду) боржника, а отже припиняється зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.І ст. 321 ЦК України).

Таким чином, враховуючи, що основне зобов'язання Позичальника за кредитним договором від 03.12.2007 №014/1150/74/95660 перед Кредитором є припиненим, тому відсутні правові підстави для утримання під обтяженням чи обмеженням майна переданого в іпотеку за договором іпотеки №014/1150/74/95660/1 від 03.12.2007 року.

03.12.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири №198, що розташована за адресою: м.Харків, пр..ОСОБА_4, будинок №154, що належить ОСОБА_2, до припинення чи розірвання договору іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» необхідно відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати припиненим договір іпотеки №014/1150/74/95660/1 від 03.12.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2, щодо квартири №198, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Героїв Сталінграда, буд. 154, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №3522, застосувавши наслідки припинення договору іпотеки.

Скасувати з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №6151551 від 03.12.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна квартири №198, що розташована за адресою: м.Харків, пр.Героїв Сталінграда, буд. 154, здійснений на підставі договору іпотеки №014/1150/74/95660/1 від 03.12.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №3522.

Скасувати з Державного реєстру іпотек запис №6151560 від 03.12.2007 про обтяження іпотекою нерухомого майна квартири №198, що розташована за адресою: м.Харків, пр.Героїв Сталінграда, буд. 154, здійснений на підставі договору іпотеки №014/1150/74/95660/1 від 03.12.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №3522.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_5