АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 759/2029/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Котули Л.Г.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особи: ОСОБА_6, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особи: ОСОБА_6, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що після смерті її дочки ОСОБА_8, відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Honda» НR-V, державний номер НОМЕР_1, 2002 року випуску, гаражний бокс під АДРЕСА_3, земельну ділянку АДРЕСА_2, не ведений в експлуатацію будинок та господарські будівлі на земельній ділянці в АДРЕСА_2 та автомобіль Volkswagen Transporter. Спадкоємцем за законом, в тому числі є чоловік спадкодавця - ОСОБА_4 ( відповідач у справі), якого просила усунути від права на спадкування за законом з підстав ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особи: ОСОБА_6, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування задоволено. Усунуто ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення від права на спадкування не ґрунтуються на вимогах матеріально права та не відповідають фактичним обставинам справи. Ухвалюючи рішення, суд не надав оцінки доказам та документам, які були надані відповідачем, не звернув уваги на показання свідків зі сторони відповідача, які підтвердили, що він дійсно дружину не покидав, приїжджав як особисто, так із донькою, спілкувався по телефону, поки дружина мала таку змогу і допомагав у лікуванні дружини. Вважає, що судом не було здобуто належних та допустимих доказів того, що він ухилявся від надання допомоги хворій дружині, яка потребувала саме від нього цієї допомоги, робив це умисно, розуміючи наслідки такого ухилення.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач та її представник ОСОБА_10 заперечували проти доводів скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Треті особи: ОСОБА_6, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 25 квітня 1990 року (а.с.16 том 1). В цьому шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (11, 12 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15 том 1).

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина. У Дванадцятій київській державній нотаріальній канторі 26 березня 2015 року заведено спадкову справу №446/2015 (а.с. 107, 152 том 1).

За прийняттям спадщини звернулись наступні особи: мати спадкодавця - ОСОБА_5, чоловік спадкодавця - ОСОБА_4, право на спадок має малолітня дочка спадкодавця - ОСОБА_7, син спадкодавця - ОСОБА_6 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_5 про що подав нотаріусу відповідну заяву.

Заповіту ОСОБА_8 не залишила.

У лютому 2016 року спадкоємець ОСОБА_5 заявила позов про усунення від права на спадкування за законом чоловік спадкодавця - ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй дружині, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено, що медичні документи свідчать про те, що у ОСОБА_8 у 2009 році було виявлено злоякісну пухлину молочної залози, у зв'язку з чим була проведена мастектомія, а на початку 2014 року хвороба дала рецидив і були виявлені множинні онкологічні ураження головного мозку (а.с 23-26, 81-87 том 1).

У зв'язку з хворобою ОСОБА_8 в травні 2014 року звільнилась з роботи, що підтвердили в судовому засіданні колеги по роботі ОСОБА_8, допитані в якості свідків - ОСОБА_14, ОСОБА_15

24 вересня 2014 року лікарем Київського міського клінічного онкологічного центру відносно хворої ОСОБА_8 було виконано висновок для МСЕК (а.с. 88 том 1).

На підставі цього висновку, МСЕК 19 листопада 2014 року встановила ОСОБА_8 інвалідність першої «А» групи, та визначили необхідність постійного стороннього догляду (а.с.89 том 1).

З урахуванням пояснень сторін, в тому числі і відповідача, показів опитаних в судовому засіданні свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 через тяжку хворобу з травня 2014 року потребувала утримання, а з вересня цього ж року потребувала постійного стороннього догляду, тобто перебувала в безпорадному стані.

За поясненнями позивача та свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 судом встановлено, що сім'я ОСОБА_8 фактично утримувалась дружиною.

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 показали суду, що ОСОБА_8 постійно працювала на двох, а то і трьох роботах, або ж за основним місцем роботи брала на себе додаткове навантаження, на ній же, не зважаючи на те, що чоловік не працював, лежали майже всі домашні турботи, та з виховання дітей, вона ж була «локомотивом» всіх надбань, придбань для сім'ї.

Надаючи характеристику особі відповідачу, позивач та вищевказані свідки вказували на те, що відповідач протягом сімейного життя вів себе по відношенню до дружини і сина негідно, що виявлялось в їх приниженні, постійних образах, а інколи і в застосуванні фізичного насильства. Не рідко свідком такої поведінки була малолітня дочка. Вважають, що відповідач використовував сім'ю, як засіб для задоволення власник потреб, і як наслідок не дозволив дружині сповна відчути щастя сімейного затишку, фактично зламав життя сину, і піддав загрозі психічне здоров'я дочки.

Відповідачем не заперечувалось, що він раніше декілька разів покидав сім'ю, в тому числі і зразу після народження дочки ОСОБА_7.

Із наданих відповідачем доказів вбачається, що він з 2003 року, за винятком періоду з 26 листопада 2013 року по 11 березня 2014 року ніде не працював (162-163 том 1 трудова книжка).

Разом з тим, після звільнення дружини з роботи за станом здоров′я, відповідач 05 серпня 2014 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Київ АСМ-АВИО», де і працює до цього часу.

Таким чином, відповідач розумів свій обов'язки з утримання сім'ї, в тому числі обов'язку надання допомоги хворій дружині, і це ним не заперечувалось у судовому засіданні.

У наданих до суду письмових запереченнях та у судовому засіданні відповідач визнав ті обставини, що дружина останній рік до дня смерті знаходилась в край важкому стані. Він останні півроку до дня смерті дружини проживав у своєї матері, де проживає і до цього часу. Підтвердив, що у серпні 2014 року він забрав свої особисті речі і переїхав жити до своєї матері. Зазначив, що на цей час дружина ходила самостійно, але потребувала допомоги (а.с. 157-161, 186-190 том 1). Не заперечував тієї обставини, що з часу як він став проживати окремо від сім′ї доглядом за дружиною займалися мати (позивач) та її сестри.

Твердження відповідача про те, що до батьківської квартири він переїхав через конфлікт з рідним сином, що він постійно приходив до квартири і спілкувався з дружиною, що за домовленістю між ним, дружиною та позивачем, його задача полягала у матеріальному забезпеченні родини, а догляд за дружиною взяли на себе мати та сестра дружини, спростовуються поясненнями позивача, третьою особою ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_16, ОСОБА_17 Інших доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Як пояснив при розгляді справи син відповідача - ОСОБА_6 (третя особа), що він дійсно перебуває в напружених відносинах з батьком, але це не може виправдати те, що він залишив матір без догляду та допомоги.

Позивач і свідок ОСОБА_16 (сестра померлої), кожна окремо, пояснили, що за виключенням одної тисячі гривень, відповідач з часу як покинув сім'ю не передавав дружині, участі в придбанні ліків, продуктів, тощо не приймав, навпаки він навіть забрав 20 000 грн., які передала на лікування невістки його мати, під приводом того, що дружина вирішила використати на потреби сім'ї сімейні заощадження, які зберігались на дачі.

Крім того, свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона, сестра та мати, не зважаючи на зайнятість, обов'язки перед своєю сім'єю, перебрали на себе догляд за хворою через те, що відповідач відмовився від виконання цих обов'язків, будь-яких попередніх домовленостей про це між ними та відповідачем не було.

Наведені обставини знайшли своє підтвердження і в показах свідка ОСОБА_17, яка раніше тривалий час проживала з ОСОБА_8 на правах члена сім'ї, і постійно відвідувала хвору в останні півроку її життя.

Ухвалюючи у справі рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 свідомо ухилився від обов'язку надання допомоги (утримання) дружині ОСОБА_8, яка через тяжку хворобу була в безпорадному стані, а тому його має бути усунуто від права на спадкування за законом щодо майна, що залишилось після смерті дружини.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК Україниособа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З огляду на зміст зазначеної норми закону суд, вирішуючи таку справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

На підставі наявних у справі доказів, а також пояснень свідків (ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15.) судом встановлено, що померла ОСОБА_8 була тяжко хворою, згідно медичних документів у неї у 2009 році було виявлено злоякісну пухлину молочної залози, у зв'язку з чим була проведена мастектомія, а на початку 2014 року хвороба дала рецидив і були виявлені множинні онкологічні ураження головного мозку. З вересня 2014 року і до самої смерті ОСОБА_8 перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду. Достовірно знаючи про те, що дружина через тяжку хворобу неспроможна була своїми силами забезпечити умови життя та маючи можливість забезпечити підтримку і матеріальну допомогу, відповідач у серпні 2014 року залишив сім′ю, забрав особисті речі та почав проживав окремо від неї.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи із того, що ОСОБА_8 маючи тяжку хворобу, перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, однак її чоловік умисно ухилявся від надання їй такої допомоги, тому він відповідно до положень ч. 5 ст. 1224 ЦК Українипідлягає усуненню від права на спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на показання свідків зі сторони відповідача, які підтвердили, що він дійсно дружину не покидав, приїжджав як особисто, так із донькою, спілкувався по телефону, поки дружина мала таку змогу і допомагав у лікуванні дружини, не знайшли свого підтвердження. Так, надаючи оцінку показам свідків зі сторони відповідача, суд першої інстанції у рішенні суду зазначив про те, що покази свідків ґрунтуються на словах відповідача, а тому правильно відмовив у їх прийняті, оскільки відповідно до вимог статті 50 ЦПК України свідок зобов′язаний дати правдиві показання про відомі саме йому обставини.

Безпідставними є також доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що він ухилявся від надання допомоги хворій дружині, яка потребувала саме від нього цієї допомоги, робив це умисно, розуміючи наслідки такого ухилення, оскільки судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України на підставі поданих сторонами доказів встановлено як факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через тяжку хворобу. Про те, що дружина потребувала саме допомоги від чоловіка не підлягають доведенню у судовому порядку, оскільки спадкодавець та відповідач були пов′язані сімейним союзом чоловіка і жінки, зареєстрованого у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вступаючи у шлюб відповідач був обізнаний про те, що сімейні відносини здійснюються з метою утвердження почуття обов′язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім′ї, побудовані на почуттях взаємної любові та повазі, взаємодопомозі та підтримці. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги - ст. 1, 75 Сімейного Кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують, тому судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: