01.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/4242/16-ц
01 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федченко В.М., при секретарі Олексієнко О.В. розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,-
Позивач 01 червня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.
За своє життя ОСОБА_3 зробив заповіт яким, на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав йому, - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчено державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05.10.2011 року, зареєстровано в реєстрі за № 3- 1692.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2016 року йому визначено додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3.

Спадщину після смерті батька, він прийняв, подавши 30.03.2016 року до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

13.05.2016року державним нотаріусом Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння № 10, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ілюшина, який належав померлому ОСОБА_3, у звязку з пошкодженням правовстановлюючого документа на домоволодіння, а саме - Договора про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28 грудня 1955 року.

Враховуючи вищевикладене позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 722 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ільюшина, будинок 10, що складається із житлового будинку житловою площею 23,85 кв.м.; сарай шлаковий розміром 3x4 м.; огорожі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 25 червня 2014 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, в особі свого представника, в судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала письмову заяву про розгляд справи без присутності свого представника, у зв'язку із виробничою завантаженістю, відповідно до чинного законодавства.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача ОСОБА_2 міської ради, який не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Позивача проти винесення заочного рішення не заперечує.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, народився 07 серпня 1959 року у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис №1895 (а.с.11).

Згідно відповід з КП ДМБТІ №4801 від 14.04.2016 року право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ільюшина буд.10 зареєстроване за гр. ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 2-ю ДДНК 28.12.1955 року за реєстром №1/6797/, зареєстроване в КП ДМБТІ ДОР та записано в реєстровану книгу №535 за реєтровим №209 (а.с.19).

28 червня 2014 року помер ОСОБА_3, який на момент смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05.10.2011 року, зареєстровано в реєстрі за № 3- 1692 від 05.10.2011 року ОСОБА_3 заповів, на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2016 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, який помер 28 червня 2014 року (а.с.15-16).

За результатами технічної інвентаризації домоволодіння, станом на 15.04.2016 року домоволодіння № 10 по вул. Ільюшина складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 106,1 кв.м., сараїв Г,Д, вбиральні Ж, споруд № 1-13,1. (а.с.20-24). Ринкова вартість складає 437 300 грн.(а.с.28).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Але, Другою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлого 28 червня 2014 року, у зв'язку з пошкодженням правовстановлюючого документа на домоволодіння, а саме - Договора про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28 грудня 1955 року (а.с.29).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід у судовому порядку визнати право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 722 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ільюшина, будинок 10, що складається із житлового будинку житловою площею 23,85 кв.м.; сарай шлаковий розміром 3x4 м.; огорожі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 25 червня 2014 року.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а також те, що позивач не ставить питання про відшкодування йому судових витрат, суд вважає за можливе не відшкодовувати їх за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, Законом України «Про нотаріат», ст.1216, 1217, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-60, 197, 209, 212-215, 222 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 722 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ільюшина, будинок 10, що складається із житлового будинку житловою площею 23,85 кв.м.; сарай шлаковий розміром 3x4 м.; огорожі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 25 червня 2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.М. Федченко