У х в а л а

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» про захист прав споживачів та стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань за договором про участь у фонді фінансування будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 липня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір про фінансування фонду будівництва, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ПАТ «Артем-банк» грошові кошти з метою отримання у власність об'єкту фінансування - квартири АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що квартиру йому було передано у стані, непридатному для проживання, а тому просив стягнути з відповідача неустойку за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 366 569 грн 40 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Установлено, що 14 грудня 2007 року між відповідачем та Управлінням державної охорони України та КП «Житомирбудзамовник» було укладено договір № 1 про організацію спорудження об'єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду «А» за програмою будівництва об'єкту по АДРЕСА_1.

26 квітня 2012 року КП «Житомирбудзамовник» було замінено ТОВ «ПІД-КЛЮЧ» згідно з договором про заміну сторони у зобов'язанні.

12 липня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 756 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого позивач зобов'язується передати відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання у власність об'єкту інвестування, а саме квартири АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язується прийняти кошти на рахунок фонду фінансування будівництва у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених правилами фонду фінансування будівництва та договором.

20 липня 2012 року на підставі акта приймання-передачі квартири відповідно до договору від 12 липня 2011 року № 756 позивач отримав квартиру № 273, розташовану на 15 поверсі, загальною площею 61,00 кв. м у новозбудованому житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1. Також в акті приймання-передачі квартири зазначено, що з моменту підписання акта на покупця покладаються усі та будь-які ризики випадкового та/або умисного пошкодження квартири в цілому, а також будь-які її частини, в тому числі встановленого у квартирі обладнання, комунікацій, виконаного на момент підписання акта базового оздоблення.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова