АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2847/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, -

в с т а н о в и л а :

25 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, посилаючись на те, що він є власником квартири № 33, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 56/4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 серпня 2006 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 серпня 2006 року.

Позивач ОСОБА_6 зазначає у позові, що 26 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_7 було розірвано шлюб в судовому порядку. Разом з ним у даній квартирі проживають: ОСОБА_7 та двоє їх неповнолітніх дітей ОСОБА_8, 2007 року н.ародження та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_7 не було будь - яких домовленостей стосовно її проживання в даній квартирі. Тому ним було направлено лист до відповідача ОСОБА_7, в якому ОСОБА_6 просив, протягом 3-х календарних днів з моменту отримання листа, звільнити його квартиру від особистих речей але відповідач в добровільному порядку відмовилась звільнити квартиру та знятися з державної реєстрації з даної квартири у відповідних реєстраційних органах.

Відповідач ОСОБА_7 18 квітня 2016 року особисто змінила замки до вхідних дверей квартири позивача, чим фактично його як власника позбавила права володіння та користування нерухомістю. Іншого житла, окрім вищевказаного, у ОСОБА_6 немає, він має на утриманні неповнолітніх дітей, не має фінансових можливостей винаймати собі інше житло, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Тому позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування квартирою № 33 у житловому будинку № 56/4, по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси та виселити ОСОБА_7 з даної квартири, стягнувши судові витрати з відповідача.

Під час розгляду справи ОСОБА_6 заявою від 27 вересня 2016 року уточнив позовні вимоги та просив визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування квартирою № 33, розташованою у житловому будинку № 56/4 по вул. 30 років Перемоги що у м. Черкаси, заборонити ОСОБА_7 користуватися вказаною квартирою. Зобов'язати ОСОБА_7 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_6 на квартиру № 33 у житловому будинку № 56/4, по вул. 30 років Перемоги що у м. Черкаси, шляхом передачі йому ключів від квартири та вселити в квартиру № 33, розташовану у житловому будинку № 56/4 по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси і стягнути з ОСОБА_7 на його користь понесені ним документально підтверджені судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_6 на квартиру № 33 у житловому будинку № 56/4 по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси шляхом передачі йому ключів від вхідних дверей квартири.

Вселено ОСОБА_6 в квартиру № 33, яка розташована у житловому будинку № 56/4 по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважає, що судом не повно зясовано обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач є абсолютним власником нерухомого майна, в якому самовільно проживає відповідач, не сплачуючи грошові кошти за оплату комунальних послуг, а також позивач та відповідач фізично не можуть знаходитись разом у одному приміщенні однокімнатної квартири через особистий конфлікт. Просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2016 року скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача на його користь.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача , які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги про вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як власник квартири намагався вселитися у вказану квартиру, однак доступу до квартири він не має, а відповідач у добровільному порядку відмовляється усунути ці обставини та передати йому ключі, чим порушує права та законні інтереси позивача володіти та користуватися цим майном, а вимоги вселення та усунення перешкод в користуванні спірною квартирою є тим допустимим та законним способом захисту його порушених прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо втрати права користування квартирою № 33 у будинку № 56/4 по вул. 30 років Перемоги в м. Черкаси, суд першої інстанції виходив з того, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням колишніх членів його сімї.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду першої інстанції є обгрунтованими, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні згідно даних договору купівлі продажу квартири від 07 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10, позивач ОСОБА_6 є власником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а. с. 6 ).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них , що встановлено ст. 379 ЦК України.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись до суду із даним позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_6 посилався на те, що він не може вільно володіти та користуватися своєю нерухомістю, так як відповідач ОСОБА_7 змінила замки до вхідних дверей спірної квартири.

Як вбачається із матеріалів справи в суді першої інстанції, подаючи заперечення представник ОСОБА_7 ОСОБА_11 зазначила, що в серпні 2007 року, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а ОСОБА_7 була вже вагітною старшим сином ОСОБА_12, за договором купівлі-продажу на імя ОСОБА_6 була придбана спірна квартира, в яку разом заселились ОСОБА_13 та ОСОБА_7, в якій вони зареєструвались, а в подальшому були зареєстровані і спільні діти, тобто відповідач та діти були вселені в квартиру, як члени сімї власника (а.с. 63-64).

Згідно довідки № 34-02 ОСББ «30 років Перемоги 56/4» від 26 квітня 2016 року в АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27).

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_6 звертався до ОСОБА_14 з листом від 15 квітня 2016 року, в якому просив звільнити його квартиру від особистих речей та залишити квартиру в добровільному порядку, а також знятися з держаної реєстрації з даної квартири у відповідних реєстраційних органах (а.с. 8). Однак, добровільно відповідач ОСОБА_7 не виконала вимоги власника квартири.

Відповідно до висновку перевірки по матеріалам ЄО-№17549 від 18 квітня 2016 року встановлено, що 18 квітня 2016 року по прибуттю працівників поліції за адресою АДРЕСА_4, до них із заявою звернувся гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, в якій повідомив, що колишня дружина змінила замки в його квартирі без його відома, і відмовляється надавати йому ключі, перешкоджаючи йому користуватися власним житлом (а. с. 24).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що судом не повно зясовано обставини справи, які мають значення для справи, а судом не взято до уваги той факт, що він є абсолютним власником даного нерухомого майна, в якому самовільно проживає ОСОБА_7

Правила користування жилими приміщеннями у будинках (квартирах) приватного житлового фонду визначаються главою 6 ЖК, статтею 156 якого передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Уточнюючи свої позовні вимоги, 27 вересня 2016 року ОСОБА_6 посилався на норми лише ЦК України, зокрема ст. 405 ЦК України, яка передбачає в частині 2, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 також посилається на норми ст.405 ЦК України, наполягаючи на виселенні колишньої дружини із його квартири.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки позивач ОСОБА_6 не надав доказів, що відповідач ОСОБА_7 втратила право користування житлом, так як не проживає без поважних причин понад рік. Навпаки, вона проживає в квартирі разом з двома неповнолітніми дітьми , на утримання яких з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_7 , та місце проживання дітей органом опіки визначено разом з матірю. Позивачем не заявлено вимог щодо втрати неповнолітніх дітей права на проживання в квартирі, бо він згоден, щоб діти проживали в квартирі разом з ним, але без відповідача - їх матері. А за обставин, коли діти проживають з матірю, вирішити дане питання добровільно сторони не можуть.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання апелянта ОСОБА_6 на норми ст. 406 ЦК України, яка передбачає припинення сервітуту, оскільки сервітут не був встановлений між сторонами , а отже помилковими є твердження апелянта щодо його припинення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Позивач ОСОБА_13 не надав суду жодних доказів, що на підставі вищевказаних вимог закону сервітут був встановлений, оскільки ні договором, ні законом, ні рішенням суду сервітут щодо користування квартирою не встановлювався.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги на підставі заявлених апелянтом вимог та наданих доказів.

З огляду на вищевказані норми закону, надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, задовольнивши частково вимоги позивача ОСОБА_6., та зобовязавши ОСОБА_7 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_6 на квартиру № 33 у житловому будинку № 56/4 по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси шляхом передачі йому ключів від вхідних дверей квартири, вселивши його у вказану квартиру.

Інших доводів, які б спростовували законність рішення суду першої інстанції та висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга є безпідставною , необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідності фактичним обставинам справи, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :