Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1750/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27 вересня 2016 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря Біди В.Д.; позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

22.06.2016 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення коштів у сумі 22286 грн. 95 коп., а також про стягнення судових витрат у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 19.03.2015 між ним та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу в борг 900 доларів США, на строк до 20.06.2015, що підтверджується представленою відповідачем розпискою. Однак, відповідач свої зобовязання за договором позики по поверненню грошових коштів виконав частково, повернув відповідачу лише 200 доларів США, решта боргу у сумі 700 доларів США залишається неповернутою відповідачем. У звязку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав і просить суд стягнути з відповідача 22286 грн. 95 коп., з яких: 17675 грн. 00 коп. основного боргу за договором позики, 4087 грн. 52 коп. процентів за договором позики, а також 524 грн. 43 коп. три проценти річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. При цьому позивач пояснив суду, що грошові кошти у сумі 900 доларів США були передані ним відповідачу 06.09.2014, а 19.03.2015 відповідачем була написана розписка про отримання цих коштів та зобовязання відповідача повернути їх на протязі трьох місяців, тобто до 20 червня 2015 року.

Також позивач та його представник повідомили, що проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду справи 26.09.2016 був повідомлений у порядку ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), через оголошення у пресі, а саме: газеті Рідне Прибужжя № 30 від 28.07.2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

19.03.2015 між сторонами укладено договір позики (далі Договір позики), відповідно до умов якого позивач 06.09.2014 передав відповідачу в борг 900 доларів США, а відповідач зобовязався повернути відповідачу суму позики (900 доларів США) протягом трьох місяців, що підтверджується представленою відповідачем розпискою.

Як вбачається з розписки від 19.03.2015 позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 900 доларів США, а відповідач зобовязався повернути відповідачу суму позики протягом трьох місяців, тобто до 20.06.2015.

Відповідач свої зобовязання за Договором позики в частині повернення суми позики виконав частково, повернув позивачу лише 200 доларів США, решта боргу у сумі 700 доларів США до цього часу залишається неповернутою відповідачем.

Невиконанням зобовязань за Договором позики в частині повернення суми позики у розмірі 700 доларів США відповідач порушує умови Договору позики, права позивача, та вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Частинами 1 та 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ Про зовнішньоекономічну діяльність, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

З огляду на викладене вище сума, що підлягає сплаті відповідачем за зобовязанням за Договором позики, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України, що складає 17675 грн. 00 коп. (700 х 25,25).

Крім цього, позивач, на підставі ст. 1048 ЦК України, просить стягнути з відповідача проценти від суми позики, розмір яких визначений на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 20.06.2015 по 15.06.2016, що за розрахунком позивача складає 4087 грн. 52 коп. При цьому вірним є розрахунок, за яким розмір процентів за вказаний позивачем період складає 4102 грн. 05 коп., але позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у межах заявлених позивачем вимог у сумі 4087 грн. 52 коп.

Також позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2015 по 20.06.2016, що за розрахунком позивача складає 524 грн. 43 коп. При цьому вірним є розрахунок, за яким три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2015 по 20.06.2016 складає 517 грн. 18 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 17675 грн. 00 коп. основного боргу, 4087 грн. 52 коп. процентів від суми позики, а також 517 грн. 18 коп. трьох процентів річних, а всього 22279 грн. 70 коп., ґрунтуються на договорі сторін, чинному законодавстві України, матеріалами справи підтверджені, відповідачем не заперечені і не спростовані, а відтак є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволеню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 550 грн. 97 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, заборгованість за договором позики від 19.03.2015 в сумі 22279 грн. 70 коп., з яких: 17675 грн. 00 коп. основний борг; 4087 грн. 52 коп. проценти від суми позики; 517 грн. 18 коп. три проценти річних.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 550 грн. 97 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги Апеляційному суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання цього рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви відповідачем про перегляд заочного рішення, або позивачем апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_4

27.09.16