Справа № 743/1051/16-ц
Провадження № 2/743/310/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Сташківа В.Б.,

при секретарі Нерус Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки, в залі суду, без фіксування її технічними засобами, справу

за позовом ОСОБА_1

до Мохначівської сільської ради Ріпкинського району

Чернігівської області

про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 10.08.2005 р. між нею та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Представник Мохначівської сільської ради Ріпкинського району в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надали відзив на позовну заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та про визнання позову, з огляду на те, шо нею було в 2005 р., згідно розписки, продано вказаний будинок.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, які встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56 було запроваджено державну реєстрацію нерухомого майна в сільській місцевості, а до 13 грудня 1995 року в сільській місцевості державна реєстрація нерухомого майна не проводилась і належність спадкодавцю права власності на житловий будинок підтверджувалось лише записом в погосподарській книзі сільської ради.

По справі встановлено, що:

- згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське МБТІ» від 29.03.2016 р., - станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано;

- ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та за даними погосподарської книжки № 1 с.Мохначі від 1 січня 2001 р. був власником вказаного будинку, що вбачається з довідок виконавчого комітету Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 05.08.2016 року № 278, № 251;

- ОСОБА_3 був батьком відповідачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 останньої;

- ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що стверджується свідоцтвом про його смерть НОМЕР_3;

- спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась, що стверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44434138 від 12.07.2016 р.;

- відповідно до Рішення Мохначівської сільської ради Ріпкинського району від 13.11.2015 року вулиця «Радянська» в с. Мохначі перейменовано на «Квітневу».

За таких обставин, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 на підставі запису в погосподарській книзі сільської ради, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ніким, в т.ч. і ОСОБА_2 в порядку спадкування не набутий.

По справі встановлено, що ОСОБА_2, не вступивши в спадкові права після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., не набувши право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку, встановленому законом, продала вказаний будинок за 1000 грн. ОСОБА_1, оформивши це розпискою.

В той же час, згідно з вимогами ст. 657 ЦК України (в первісній редакції, яка діяла з 01.01.2004 р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За таких обставин, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оформлений розпискою, тим більше, якщо продавець юридично не оформив спадкові права на будинок, є не укладеним і не породжує для сторін правових наслідків.

У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки у нормі ст. 344 ЦК України не застосовується поняття «правомірно», зміст якого викладено у ч. 2 ст. 328 ЦК України, то ця норма поширюється і на випадки заволодіння особою чужим майном, коли особа апріорі знає або допускає, що вона без належних правових підстав (зокрема оренда, найм) володіє чужим майном і повинна бути готова, що таке майно може бути витребуване власником.

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути об'єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.

Слід зауважити, що, в розумінні пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р..

Положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи те, що по справі підтверджено, що ОСОБА_1 без належних правових підстав володіє житловим будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, але таке заволодіння, на думку суду, є добросовісним, так як таке заволодіння відбулось не шляхом викрадення чи шахрайства, а лише без укладення договору купівлі-продажу майна в належній формі, зважаючи на те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела, що вона продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користуватись цим будинком з 7 листопада 2005 р. і по даний час та відноситись до вказаного об'єкта, як до свого, зважаючи на те, що ОСОБА_2 жодним чином не претендує на вказаний будинок, суд вважає за необхідне захистити права ОСОБА_1 в спосіб, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а саме шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1, в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, з таких мотивів.

За правилами ч.2 ст.220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Хоча сторонами визнається, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне виконання договору, однак позивач не довів, що відповідач ухилялась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Виходячи з правового аналізу ст.ст. 220, 640, 657 ЦК України, суд приходить до висновку, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

З огляду на це, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 174, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 220, 328, 344, 391, 640, 657 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд Чернігівської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги - особами, які брали участь, і були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, або протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення - особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення.

Головуючий В.Б.Сташків