Справа № 299/2587/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С.В., Бисага Т. Ю.,

при секретарі Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого володіння, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого володіння.

Позов мотивовано тим, що з 24.12.2005 року і до 01.08.2014 року позивач ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому другому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей - позивач ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З відповідачем по справі після укладення шлюбу з 2005 року до жовтня 2012 року вони проживали у квартирі її батьків по вул. Корятовича, 13/11 в м. Виноградів.

У 2006 році придбали автомобіль марки «Шкода Фабіа», 2006 випуску д.н.з. НОМЕР_1. У даний час вартість даного автомобіля складає 125.200.00 грн.. Автомобіль, та свідоцтво про реєстрацію і ключі до нього знаходиться в володінні відповідача.

В 2010 році батьки відповідача згідно з договором купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №3324, придбали житловий будинок в м. Виноградів вул.Мічуріна,18 за 47228 грн..

Зазначений будинок був придбаний батьками відповідача для їхнього проживання. Оскільки даний будинок був у неналежному стані, тобто не мав належних умов для проживання та потребував капітального ремонту, то з моменту придбання будинку в 2010 році сторони почали проводити капітальний ремонт у ньому. Ремонт тривав на протязі 2,5 років і проводився у всіх кімнатах, зокрема: у спальні, вітальні, дитячій, прихожій, ванній, кухні та столовій.

За період капітального ремонту були проведені наступні ремонтні роботи: заміна і ремонт системи автономного опалення (облаштування полового опалення в прихожій, ванній, туалеті та кухні). Витрати на матеріал - 8900 грн., вартість робіт - 3500 грн., повна заміна електропроводки будинку проведена батьком позивачки ОСОБА_7 (витрати на матеріал - 2500 грн.); ремонт системи водопостачання та водовідведення, будівництво відстійника вартістю в 4000 грн. (камінь вартістю 1050 грн., труби вартістю 150 грн., цемент вартістю 500 грн., арматура вартістю 150 грн., вартість роботи - 1250 грн.); залиття підлоги по всьому дому у вигляді бетонної стяжки (пінопласт і плівка на суму 1700 грн., цемент на суму 1470 грн., відсів на суму 550 грн., фанера на суму 2000 грн.) на загальну суму 5720 грн.; проведена заміна вхідних дверей з євробруса, які було замовлені і куплені на фірмі «Орлекс» м. Виноградів за 9000 гривень; проведена заміна всіх міжкімнатних дверей, в спальній, вітальні, дитячій на підлогу було викладено паркетну дошку на суму 15500 грн. (витрати на матеріал - 5500 грн., робота - 10000 грн.); облаштування (оздоблення) стін (декоративні штукатурки і покраска) та стель (з гіпсокартону); прокладка кахельної плитки в кухні, ванні та прихожій на суму 8200 грн..

За весь внутрішній ремонт майстрам батьком позивачки було заплачено кошти в сумі 13800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн.. За весь період (2010-2012 роки) було витрачено власних коштів (коштів подружжя) на ремонт будинку в сумі, що становить приблизно 120 000 грн..

Тобто, вартість купленого будинку №18 по вул. Мічуріна м. Виноградів збільшилась майже втричі.

Після проведення капітального ремонту (в 2012 році) сторонами за спільні кошти було придбано наступне рухоме майно: меблі, техніку для ванни та кухні, а також побутову техніку: кухонна стінка ручної роботи з ДСП вартістю 10200 грн.; телевізор марки SONI вартістю 2500 грн.; холодильник марки LG, сірого кольору, вартістю 4720 грн.; електричну духовку марки ВЕКО вартістю 3000 грн.; варочну поверхню газову за 2150 грн. та витяжку за 2200 грн., умивальник вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн., сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн.; шафа у ванну кімнату за 341,1 грн.; ванна за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн.; шафа-купе за 2900 грн.; посуд, який придбала її мама на суму близько 1000 грн..

Після завершення капітального ремонту у 2012 році сторони прожили у будинку рівно рік.

Після розірвання шлюбу і зміни свого з дітьми місця проживання позивачка забрала тільки свій одяг і частково свої подарунки та посуд, все інше спільно нажите майно залишилось у відповідача у будинку №18 по вул. Мічуріна, де ним може користуватись тільки відповідач, тобто все майно знаходиться тільки в його розпорядженні. Вартість меблів та техніки, яка знаходиться у будинку, який знаходиться в повному користуванні та розпорядженні відповідача, і до якого вона не має доступу, становить приблизно 32.306,50 грн., тобто половина цієї суми, а саме: 16153 грн., належить позивачці.

Окрім цього, у цьому ж у будинку в дитячій кімнаті по вул.Мічуріна,18 м. Виноградів знаходяться предмети меблів та речі, які належать позивачу ОСОБА_4, донці відповідача, на праві особистої приватної власності, які набуті нею у дар, і які відповідач не хоче в добровільному порядку повернути, а саме: стінка з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн., ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 грн., шафа-купе вартістю 3350 грн., туалетний столик вартістю 800 грн. та декоративна новорічна ялинка (сосна) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн. Ці речі необхідно витребувати від відповідача законному володільцю.

Сторони не змогли домовитись про поділ майна у добровільному порядку.

Беручи до уваги вищевикладене позивач-1 вважає, що необхідно розділити спільне рухоме майно подружжя ОСОБА_4 порівну, а за неподільні речі стягнути компенсацію.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач ОСОБА_3 просила суд першої інстанції поділити майно, набуте за час шлюбу з ОСОБА_2 по половині, виділивши їй рухоме майно, яке знаходиться в будинку №18 по вул.Мічуріна м.Виноградів, загальною вартістю 15270 гривень, а саме телевізор SONI вартістю 2500 грн., холодильник LG сірого кольору, вартістю 4720 грн., електричну духовку ВЕКО вартістю 3000 грн., варочну поверхню газову, вартістю 2150 грн., шафу купе вартістю 2900 грн.; та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь половину вартості автомобіля марки «Skoda Fabia Combi», 2006 випуску д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 62600 гривень.

Позивач ОСОБА_4 просила суд першої інстанції витребувати від відповідача ОСОБА_2 із незаконного володіння з будинку №18 по вул. Мічуріна м. Виноградів наступне рухоме майно: стінку з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн., ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 грн., шафу-купе вартістю 3350 грн., туалетний столик вартістю 800 грн. та декоративну новорічна ялинку (сосну) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн., загальною вартістю майна 12378 грн..

Рішенням Виноградівського районного суду від 04 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_2), мешканці м. Виноградів, вул Корятовича, 13/11, половину спільного набутого за час шлюбу з ОСОБА_2 рухомого майна, яке знаходиться в будинку № 18 по вул Мічуріна м. Виноградів, загальною вартістю 16960, а саме: телевізор марки SONI вартістю 2500 гривень, холодильник марки LG, сірого кольору, вартістю 4720 гривень, електричну духовку марки ВЕКО, вартістю 3000 гривень, варочну газову поверхню марки ВЕКО, вартістю 2150 гривень, шафу купе вартістю 2900 гривень та декоративну новорічну ялинку (сосну) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_3), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_2), мешканка м. Виноградів, вул Корятовича, 13/11, частину вартості автомобіля марки «Skoda Fabia Combi», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 60 910 гривень.

Витребувано від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_3), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5, із незаконного володіння з будинку № 18 по вул Мічуріна м. Виноградів, наступне рухоме майно: стінку з комп'ютерним столом вартістю 4320 гривень, ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 гривень, шафу купе вартістю 3350 гривень, туалетний столик вартістю 800 гривень на користь власника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ІПН НОМЕР_4), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7.

Додатковим рішенням Виноградівського районного суду від 23 червня 2016 року виділено відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль Шкода Фабія, тип легковий комбі, 2006 року випуску, придбаний у кредит на ім'я ОСОБА_2 вартістю 125 200 гривень.

Виділено відповідачу ОСОБА_2 наступне рухоме майно: кухонну стінку вартістю 10200 грн., витяжку за 2200 грн., умивальник, вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн., сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн., шафу у ванну кімнату за 341,1 грн., ванну за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн. загальною вартістю 17336,1 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Представник відповідача не погодився з рішенням місцевого суду і подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково, визнати право власності на наступне майно: стінку з компютерним столом вартістю 4320 гривень; ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 гривень; шафу-купе вартістю 3350 гривень, туалетний столик вартістю 800 гривень та стягнути з позивачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 267, 96 грн., стягнути з позивачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 856, 58 грн. судового збору.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не вірно встановив обсяг майна, спільно нажитого подружжям, не звернув уваги на те, хто користувався цим майном. Також, не надано обєктивної оцінки фактичним обставинам справи, показам свідків, сторін по справі, які допитувалися в якості свідків. Майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції визнав власністю дочки відповідача, яка виступила в якості позивача, що на думку апелянта є порушенням норм процесуального права, так як у одному провадженні при поділі майна подружжя не можуть розглядатися вимоги третіх осіб.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі .

Представник позивачів в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 Т про поділ спільного майна подружжя на підставі ст.ст. 62, 63, 69, 70 СК України, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль вартістю 125.200 гривень та нерухоме вартістю майно : телевізор марки SONI вартістю 2500 гривень, холодильник марки LG, сірого кольору, вартістю 4720 гривень, електричну духовку марки ВЕКО вартістю 3000 гривень, варочну газову поверхню марки ВЕКО вартістю 2150 гривень, шафу купе вартістю 2900 гривень та декоративну новорічну ялинку (сосну) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 гривень, кухонну стінку вартістю 10200 грн., витяжку за 2200 грн., умивальник вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн., сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн., шафу у ванну кімнату за 341,1 грн., ванну за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн., загальною вартістю 34.296.1 гривень було набуто подружжям ОСОБА_3 за спільні кошти сторін, за час перебування у зареєстрованому шлюбові, і відносяться до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції вважав, що частки дружини та чоловіка є рівними, а тому здійснив поділ цього майна та визнав право власності позивача ОСОБА_3 на нерухоме майно на загальну суму 16960, а саме: телевізор марки SONI вартістю 2500 гривень, холодильник марки LG, сірого кольору, вартістю 4720 гривень, електричну духовку марки ВЕКО вартістю 3000 гривень, варочну газову поверхню марки ВЕКО вартістю 2150 гривень, шафу купе вартістю 2900 гривень та декоративну новорічну ялинку (сосну) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 гривень.

За відповідачем визнано право власності на нерухоме майно вартістю 17.336.1 гривень , а саме: кухонну стінку вартістю 10200 грн., витяжку за 2200 грн., умивальник вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн., сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн., шафу у ванну кімнату за 341,1 грн., ванну за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 70 СК України, суд першої інстанції здійснив поділ спільної сумісної власності подружжя та визнав за кожним із колишнього подружжя право власності на спірний автомобіль по 1/2 частині, та поклав обовязок на відповідача сплатити позивачці компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 на підставі ст. 387 ЦК України суд першої інстанції виходив із того , що нерухоме майно: стінка з комп'ютерним столом вартістю 4320 гривень, ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 гривень, шафа купе вартістю 3350 гривень, туалетний столик вартістю 800 гривень є приватною власністю, і набуто нею у дар, а тому підлягає витребуванню із незаконного володіння відповідача.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 грудня 2005 року до 01 серпня 2014 року.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей - позивач 2 - ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2014 року.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбові у період з 24 грудня 2005 року по 01 серпня 2014 року відповідач за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі продажу від 27 січня 2011 року придбав та зареєстрував в органах УДАІ УМВС України у Закарпатській області право власності на автомобіль марки Шкода Фабія, д.н.з. НОМЕР_1 2006 року випуску.

Наявною у справі довідкою-розрахунком оцінювача - авто товарознавця за №24 від 10 березня 2015 року стверджено, що вартість спірного автомобіля складає 125200.00 гривень, а тому суд першої інстанції вважав, що частка кожного з подружжя у спірному автомобілі складає по 1/2 частини вартості у сумі 60.910 гривень ( а. с. 21).

Відповідачем у суді першої інстанції визнається та не оспорюється факт придбання та реєстрації спірного автомобіля на час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі.

Сторонами у суді першої та апеляційної інстанції визнається та не оспорюється оцінка вартості спірного автомобіля.

В 2010 році батьки відповідача згідно з договором купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №3324, придбали житловий будинок в м.Виноградів вул.Мічуріна,18 за 47228 грн.

Зазначений будинок був придбаний батьками відповідача, для їх проживання. Оскільки даний будинок не мав належних умов для проживання та потребував капітального ремонту, то з моменту придбання будинку в 2010 році сторони почали проводити капітальний ремонт будинку, який тривав на протязі 2,5 років. Ремонти проводились у всіх кімнатах, зокрема у спальні, вітальні, дитячій, прихожій, ванній, кухні та столовій.

За період проведення були проведені наступні ремонтні роботи : заміна і ремонт системи автономного опалення (облаштування полового опалення в прихожій, ванній, туалеті та кухні). Витрати на матеріал - 8900 грн., вартість робіт - 3500 грн.); повна заміна електропроводки будинку проведена батьком позивачки ОСОБА_7 (витрати на матеріал - 2500 грн.; ремонт системи водопостачання та водовідведення, будівництво відстійника вартістю в 4000 грн. (камінь - 1050 грн., труби 150 грн., цемент - 500 грн., арматура - 150 грн., і вартістю робота - 1250 грн.); залиття підлоги по всьому дому у вигляді бетонної стяжки (пінопласт і плівка на суму 1700 грн., цемент на суму 1470 грн., відсів на суму 550 грн., фанера на суму 2000 грн.) на загальну суму 5720 грн.; проведена заміна вхідних дверей з євробруса, які було замовлені і куплені на фірмі «Орлекс» м. Виноградів за 9000 гривень; проведена заміна всіх міжкімнатних дверей, в спальній, вітальні, дитячій на підлогу було викладено паркетну дошку на суму 15500 грн. (витрати на матеріал - 5500 грн., робота - 10000 грн.); облаштування (оздоблення) стін (декоративні штукатурки і покраска) та стель (з гіпсокартону); прокладка кахельної плитки в кухні, ванні та прихожій на суму 8200 грн..

За весь внутрішній ремонт майстрам батьком позивачки було заплачено кошти в сумі 13800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн.. За весь період (2010-2012 роки) було витрачено власних коштів (коштів подружжя) на ремонт будинку в сумі, що становить приблизно 120 000 грн..

Тобто, вартість купленого будинку №18 по вул. Мічуріна м.Виноградів збільшилась майже втричі.

Відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції визнається та не оспорюється факт того, що після проведення ремонту (в 2012 році) за час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти було придбано наступні предмети: кухонна стінка вартістю 10200 грн., телевізор марки SONI вартістю 2500 грн., холодильник марки LG вартістю 4720 грн., електрична духовка марки ВЕКО, вартістю 3000 грн., варочна поверхня газова за 2150 грн., витяжка за 2200 грн., умивальник вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн., сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн., шафа у ванну кімнату за 341,1 грн., ванна за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн., шафа-купе за 2900 грн., декоративна новорічна ялинка з іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн., загальною вартістю 34.296, 1 гривень та автомобіль марки Шкода Фабія д.н.з. НОМЕР_1 2006 року випуску , вартістю 125200.00 гривень, всього майна загальну суму 159.496 гривень.

Отже, 1/2 частки вартості спірного майна подружжя від 34.296, 1 гривень складає 17 148, 05 гривень та 1/2 вартості спірного автомобіля складає 62600 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї .

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Також відповідачем у судах першої та апеляційної інстанцій визнаються та не оспорюються факти того, що після зміни місця проживання відповідачки та розірвання шлюбу, вищезазначене майно залишилось не поділеним і зберігається у будинку.

Судова колегія вважає доводи апеляційної скарги як такі, що не ґрунтуються на законі і підлягають відхиленню з наступних міркувань.

Представник відповідача у судах першої та апеляційної інстанцій посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, факт того, що позивачкою по справі ОСОБА_3 у червні 2014 року із згоди відповідача було вивезено частину рухомого майна, яке відносить до обєктів спільного сумісного майна подружжя, а саме: столовий 12-персонний сервіз білого кольору вартістю 3000 гривень; набір з ложок, вилок ножів із нержавійки на 12 персон 2000 гривень; телевізор марки LG, вартістю 5000 гривень, 4 подушки вартістю по 200 гривень на 800 гривень, покривало на ліжко вартістю 1200 гривень , 4 комплекти білизни на ліжко по 1000 гривень загальною вартістю 4000 гривень, мікрохвильова піч 2000 гривень. ОСОБА_9 того, ОСОБА_4 підтвердила в судовому засіданні, що у її користуванні є компютер марки „ASUS вартістю 6000 тис. гривень та ноутбук марки „ASUS вартістю 5000 гривень.

Відповідачем, як у суді першої інстанції, так і в тексті апеляційної скарги, так і його представником у суді апеляційної інстанції визнається факт того, що в інтересах повнолітньої доньки частка позивача у спільному майні подружжя повинна бути збільшена, а також він не заперечує щодо передачі у власність ОСОБА_4 ОСОБА_10 майна на суму 10688 гривень, а саме: стінки з компютерним столиком вартістю 4320 гривень, ліжка деревяного з матрацом вартістю 2218 гривень, шафи-купе вартістю 3350 гривень, туалетного столика вартістю 800 гривень, а тому відповідач вважав, що загальна вартість спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_4 у грошовому виразі повинна складати суму 39 688 гривень.

Зібраними по справі доказами, поясненнями сторін, свідків стверджуються факти, що після зміни ОСОБА_3 свого з дітьми місця проживання та розірвання шлюбу з відповідачем , вона за правилами ч.1 ст. 57 СК України забрала із будинку майно, яке є її особистою приватною власністю та отримане нею в дар, зокрема свої особисті речі, тобто свій одяг і частково свої подарунки та посуд, все інше спільно набуте нерухоме майно залишилось у відповідача у будинку №18 по вул. Мічуріна, м. Виноградів. Зокрема, поясненнями позивачки ОСОБА_3 Д , поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11 стверджуються факти того, що позивачка по справі забрала із будинку наступне майно: столовий набір білого кольору( придбаний та подарований її мамою, мікрохвильову піч ( подаровану батьками), дві подушки та 2- комплекти білизни, покривало. Належній доньці персональний компютер придбаний чоловіком у м. Ужгород за кошти подаровані для цієї мети її батьками. Ноутбук на той час знаходився у ОСОБА_4 на навчанні в м. Ужгород. Також за кошти батьків позивачки було придбано для доньки ОСОБА_4 компютерний стіл, ліжко з матрацом, шафа- купе, туалетний стіл. Новорічну ялинку з іграшками та гірляндами купила з чоловіком для дітей , набір столових приборів (ложки, вилки, ножі) не забирала, оскільки ці предмети придбані батьками відповідача. Також не забирала телевізор марки «LG» (придбаний батьком відповідача для внучки). А тому не відповідають дійсності зазначені у запереченні обставини про те, що вона у червні 2014 року вивезла набір з ложок, вилок, ножів із нержавіючої сталі на 12 персон, ноутбук марки «Асус», 4 подушки, 4 комплекти білизни, і між нею та чоловіком відбувся поділ спільного майна.

Зокрема, судом першої інстанції враховано заперечення відповідача у частині не віднесення до спільного майна подружжя декоративної ялинки з гірляндами та включено це майно до обсягу спільного майна подружжя.

Також судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо заперечення відповідача про те, що між сторонами по справі був проведений добровільний поділ спільного майна подружжя, оскільки відповідачем у встановленому законом порядку не доведений факт того, та вивезення позивачкою з будинку відповідача у червні 2014 року.

Також судова колегія погоджується з висновком щодо відхилення показів свідків ОСОБА_2Л, ОСОБА_12, ОСОБА_13М з мотивів, зазначених у рішенні суду першої інстанції щодо добровільного поділу майна між сторонами та вивезення зазначеного майна з будинку відповідача.

Відповідачем по справі визнається і не оспорюється факт того, що нерухоме спірне майно набуто ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Отже, вищезазначені доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не врахував те, що сторонами по справі було придбано і інше майно, яке позивачка у червні 2014 року після розірвання шлюбу у добровільному порядку вивезла на автомобілі, не ґрунтуються на матеріалах справи і підлягають відхиленню.

Представником відповідача у суді апеляційної інстанції визнається та не заперечується оцінка вартості автомобіля, однак він вважає, що суд першої інстанції неправильно присудив йому спірний автомобіль, та поклав на нього обовязок по його компенсації.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_12, тобто спірного автомобіля, врахував інтереси дітей та те, що позивачкою по справі не ставилося питання про грошову компенсацію, за грошові кошти, які були витрачені подружжям за проведення у будинку відповідача капітального ремонту, тобто повної реконструкції, оскільки відповідачем по справі та його представником, як у суді першої так і апеляційної інстанції визнається факт, що зазначена повна реконструкція була вчинена під час зареєстрованого шлюбу.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який вважав доведеним факт придбання спірного автомобіля за спільні кошти під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, а тому визнав факт того, що спірний автомобіль, відповідно до правил ст. ст. 60, 61 та ч.1 ст.69, ч.ч.1, 4, 5, ст.71 СК України, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_12, оскільки спірний автомобіль є неподільним, а тому присудив грошову компенсацію позивачці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визнав частину майна на суму 12378 гривень, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, особистим майном доньки ОСОБА_4 та витребував це майно у відповідача також підлягають відхиленню, оскільки зібраними доказами стверджено, що дане майно було подаровано доньці, зокрема, з письмових заперечень відповідача та тексту апеляційної скарги вбачається, що це майно повинно бути передано у власність позивачки.

Отже, за таких обставин суд першої інстанції правильно визнав право особистої власності на зазначене спірне майно за донькою ОСОБА_3 та витребував це майно у відповідача.

Судова колегія вважає, що дані доводи апеляційної скарги не мають правового значення і не можуть бути правовою підставою для зменшення розміру частки позивача та збільшення частки відповідача з підстав, визначених ч.2 та ч.3 ст. 70 СК України, а тому, підлягають відхиленню як необґрунтовані.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 04 лютого 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: