Справа № 473/2661/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"26" грудня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, Вознесенська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що в лютому 2005 року вона разом зі своїм чоловіком (ОСОБА_6І.) за усною угодою за 1 200 грн. придбали в ОСОБА_5 належний останньому житловий будинок №16 (до перенумерації - №4) по вул. Кузнечній в с. Вознесенське Вознесенського району.

Угоду в належній формі сторони не оформляли.

Після придбання будинку подружжя ОСОБА_7 вселилося та постійно проживало в ньому, обслуговувало та утримувало його в належному стані, сплачувало необхідні комунальні платежі.

07 лютого 2015 року ОСОБА_6 помер.

Позивачка, вказуючи на те, що вона добросовісно заволоділа будинком, продовжує безперервно, відкрито володіти придбаним майном понад 10 років, а тому на підставі ст. 344 ЦК України остання просила визнати за нею право власності на житловий будинок №16 по вул. Кузнечній в с. Вознесенське Вознесенського району за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 24 листопада 2016 року первісного відповідача по справі ОСОБА_5 замінено на належного ОСОБА_2

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. При цьому пояснив, що 27 серпня 1997 року його брат ОСОБА_7 набув у власність житловий будинок № 4 по вул. Кузнечній в с. Вознесенське Вознесенського району. Будинок за призначенням не використовував, оскільки постійно проживав на території Російської Федерації. В 2004 році ОСОБА_7 помер. Оскільки спірний житловий будинок перебував в незадовільному технічному стані, стрімко руйнувався, а тому в лютому 2005 року відповідач зі згоди сина спадкодавця без оформлення необхідних повноважень за усною угодою продав вказане майно ОСОБА_6 за 1 200 грн. Про відсутність у нього повноважень на відчуження будинку покупця попереджав. Оскільки умови договору купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі, покупець помер, а позивачка добросовісно заволоділа будинком, продовжує безперервно, відкрито володіти придбаним майном понад 10 років, а тому ОСОБА_2 вважав, що остання повинна бути визнана власником спірного майна за набувальною давністю.

Представник третьої особи Вознесенської сільської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі вказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали інвентарної справи будинку № 16 по вул. Кузнечній в с. Вознесенське Вознесенського району, суд прийшов до висновку про неможливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону.

При цьому судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 1997 року №860 ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_8 житловий будинок №4 (після перенумерації - №16) по вул. Кузнечній в с. Вознесенське Вознесенського району.

З пояснень відповідача та письмових доказів (а.с. 11) вбачається, що 08 лютого 2005 року ОСОБА_2, не будучи власником цього майна та без наявності відповідних повноважень за усною угодою здійснив відчуження будинку ОСОБА_6 за 1 200 грн. Угоду в належній формі сторони не оформляли.

Після придбання будинку позивачка та її чоловік ОСОБА_6 вселилися та постійно проживали в ньому (а.с. 13).

07 лютого 2015 року ОСОБА_6 помер.

Позивачка просить застосувати відносно неї правила ст. 344 ЦК України та визнати за нею право власності на житловий будинок №16 по вул. Кузнечній в с. Вознесенське Вознесенського району за набувальною давністю.

Аналізуючи вимоги позивачки суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного обєкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

В судовому засіданні судом було встановлено, що на час розгляду спору право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_7

Зі слів ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_7 в 2004 році помер на території Російської Федерації та має спадкоємців, хоча докази цього в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим в судовому засіданні відповідач вказував на те, що спадщину після смерті брата він не приймав та на неї не претендує. Вказані твердження іншою стороною не спростовані.

Таким чином суд вважає, що позов пред'явлено не до належного відповідача.

Водночас суд вважає необхідним зазначити, що позивачкою не доведено добросовісність заволодіння майном, оскільки в момент набуття набувач знав про відсутність у відчужувача прав та повноважень на відчуження, а в нього - підстав для набуття права власності на спірний будинок, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями відповідача та матеріалами справи (а.с. 11).

За встановлених обставин в задоволенні позову слід відмовити.

В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, Вознесенська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області, про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв