АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі: Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галатея», треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунальне підприємство «Ремонтно-експлуатаційна організація-10» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, зобов'язання привести приміщення в попередній стан, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_5, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2-1823 від 31 грудня 2003 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галатея» та Святошинської районною в м. Києві Радою в частині, що стосується купівлі-продажу вестибюлю № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобного приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.), зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Галатея» привести нежилі приміщення, а саме вестибюль № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобне приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.) до їх попереднього стану.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони проживають в АДРЕСА_1 та є власникам квартир №№ 28, 30, 32, 33, 34. У зв'язку з незаконною приватизацією та продажем вестибюля № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобного приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.) вони не мають доступу до своїх квартир з під'їзду, що виходить на АДРЕСА_2 і користуються лише під'їздом, що виходить у двір будинку. Вважають, що договір купівлі-продажу, укладений 31.12.2003р. між ТОВ «Галатея» та Святошинською районною в м. Києві Радою не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», порушує їх права, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦПК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галатея», треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунальне підприємство «Ремонтно-експлуатаційна організація-10» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилався на те, що судом не вірно встановлені фактичні обставини справи. Висновок суду, що спірні приміщення не відносяться до місць загального користування будинку спростовується наявними в справі висновками експертів. Суд встановивши, що договір купівлі-продажу від 31.12.2003 року не відповідає вимогам закону, повинен був застосувати вимоги ст. 48 ЦК УРСР 1963 року, які цілком відповідають змісту ЦК України 2003 року щодо нікчемності правочинів. Суд безпідставно відмовив в задоволенні позову через не оскарження рішення Головного управління комунальної власності про оформлення права власності територіальної громади Святошинського району м. Києва на спірні приміщення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5 та їх представник доводи скарги підтримали.

Представники ТОВ «Галатея» доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 48 ЦК України (в редакції 1963 р.), яка була чинною на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинній на час укладання договору купівлі-продажу, за правилами ст. 48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Позивачі проживають в АДРЕСА_1, зокрема, позивач ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 та є її власником на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2012р., позивач ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_1 та є її співвласником на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.1997 р. позивачка ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_3 та є її співвласником на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.1999 р. позивачка ОСОБА_4 проживає в квартирі № 33 та є її співвласником на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2004р., позивач ОСОБА_5 проживає в квартирі № 34 та є її співвласником на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1998р. (т. 1 ас 115-125).

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 31 грудня 2003 р., Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Галатея» купило нежиле приміщення АДРЕСА_4

З висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2014 р. та додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 13.10.2015 р. вбачається, що відповідно до інвентаризаційної документації приміщення сходової клітини під'їзду № 4 другої секції будинку розділено перегородкою і сходи (площею 4.2 кв.м.) та підсобне приміщення площею 15,1 кв.м.) станом на 20.12.1087р. до складу місць загального користування будинку не входили (т. 1 ас 208-225, т. 2 ас 89-109).

Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 31.12.2003 р., нежиле приміщення № 51 (в літ. А) на час укладання договору належало Територіальній громаді Святошинського району м. Києва на підставі Свідоцтва про право власності на нежиле приміщення серії НОМЕР_1, виданого Головним Управлінням комунальної власності м. Києва 17 березня 2003р. на підставі Наказу «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» від 14 березня 2003 року за № 258-В.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилались на неправомірність, на їх думку, приватизації нежилого приміщення № 51 (в літ. А), яке включає в себе вестибюль № 1 площею 14,7 кв.м. і підсобне приміщення № 2 площею 15,1 кв.м., проте з відповідним позовом про визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 17.03.2003 р., а також Наказу «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» від 14.03.2003 р., на підставі якого було видано дане свідоцтво, до суду не звертались.

Суд також встановив, що позивачі не довели невідповідність вимогам чинного законодавства договору купівлі-продажу укладеного 31.12.2003 р. між Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галатея», також позивачі не довели порушення їх прав з боку відповідачів до яких вони заявили позов.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновок суду про недоведеність позивачами порушення їх прав та відповідність вимогам закону, оспорюваного ними договору купівлі-продажу нежитлового приміщення відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно встановив обставини справи та не надав належну оцінку доказам з приводу прав позивачів на допоміжні приміщення з приводу, яких виник спір, колегія суддів не приймає з огляду на те, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІ судових експертиз від 13 жовтня 2015 року (а.с. 109 т.2) встановлено, що сходи площею 4,2 кв.м. та підсобне приміщення площею 15,1 кв.м., згідно даних наявної в матеріалах справи інвентаризаційної документації з датою реєстрації 20.12.1987 року і до проведення робіт з перепланування входили до складу групи приміщень № 51 і призначались для експлуатації лише цієї групи приміщень та не входили до складу місць загального користування будинку, в матеріалах справи відсутні дані про те, що дані приміщення були призначені для забезпечення життєдіяльності експлуатації та обслуговування житлової частини будинку, в яких станом на момент дослідження відсутнє загально будинкове інженерно-технічне обладнання з встановленими пристроями, тобто вони не є допоміжними приміщеннями.

Вказані обставини свідчать про те, що договором купівлі-продажу від 31 грудня 2003 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галатея» та Святошинської районною в м. Києві Радою в частині, відчуження цих приміщень права позивачів, як співвласників будинку, жодним чином не порушувались, так як вказані приміщення не є об'єктами права спільної власності співвласників будинку.

З приводу приміщення вестибюлю, площею 14,7 кв.м., то відповідно до висновку експертів вбачається, що до перепланування вказане приміщення було частиною сходової клітини розташованої на першому поверсі під'їзду № 4, в якому розміщені розподільча шафа, у якій згідно листа міського центру телекомунікацій № 226 ПАТ «Укртелеком» від 17 квітня 2015 року встановлено обладнання «ПАТ «Укртелеком», тобто вказане приміщення відповідачами по справі не використовується.

Крім того обладнання, яке розміщено в цьому приміщенні використовується в інтересах всіх мешканців будинку.

Позивачами в справі не доведено, що внаслідок перепланування лише вказаного приміщення, можливо відновити другий вихід з будинку.

Суд першої інстанції також правомірно послався на те, що позивачі заявили вимоги, лише про визнання недійсним договору купівлі-продажу, проте, не оскаржили в установленому законом порядку рішення Головного управління комунальної власності про оформлення права власності територіальної громади Святошинського району м. Києва на спірні приміщення.

Крім того , слід зазначити, що позивачі : ОСОБА_6, ОСОБА_4 право власності в спірному будинку набули після укладення договору-купівлі-продажу, який вони просили суд визнати недійсним. Разом з тим вказаний договір , жодним чином не міг впливати на їх права та обов'язки.

Стосовно інших позивачів по справі, то окрім обставин, які встановлені районним судом, з якими колегія суддів погоджується, слід зазначити , що зі змісту позову вбачається, що перепланування на яке вони посилаються, та внаслідок якого було перекрито вихід з будинку з боку АДРЕСА_1 мало місце в 2004 році, договір, який позивачі просили визнати недійсним укладено в грудні 2003 року, тобто про порушення прав позивачам було відомо з 2004 року. Проте, з даним позовом, щодо приведення приміщення в попередній стан, а також з позовом про визнання недійсним договору, позивачі звернулись лише в квітні 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Відповідачем ТОВ «Галатея» в запереченнях а.с. 122,123 т.2 від 07.12.2015 року заявлено про застосування строку позовної давності, що свідчить про те, що права позивачів в частині відчуження приміщення вестибюлю, площею 14.7 кв.м. яке відносилось до допоміжних приміщень, а також в частині зобов'язання відповідача вчинити дії, щодо перепланування нежитлового приміщення з метою здійснення другого виходу з будинку на АДРЕСА_1 не підлягають захисту через пропуск позивачами строку звернення до суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: