У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Первомайськвугілля» на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Первомайськвугілля», третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що він працював з 19 грудня 2012 року підземним гірником 3 розряду шахти ВП «Шахта«Гірська». Наказом №1138/к від 04 грудня 2014 року його було звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_2 вважає наказ незаконним, оскільки у зв'язку з проведенням АТО він був змушений переселитися до м. Попасна Луганської області, звідки він не міг дістатися до роботи, а відповідач припинив доставляти транспортом своїх працівників з м. Первомайська до м. Гірське.

З наказом про звільнення він ознайомився 17 лютого 2016 року і отримав його копію, до цього часу йому не було відомо про звільнення.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді гірника підземного відокремленого підрозділу «Шахта «Гірська» Державного підприємства «Первомайськвугілля» з 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Первомайськвугілля» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 листопада 2014 року по 26 липня 2016 року включно у сумі 72 грн 70 коп.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ДП «Первомайськвугілля» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що причиною нез'явлення на роботі позивача є проведення на території розташування підприємства та місця його проживання антитерористичної операції, що створює небезпеку для його здоров'я і життя. Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07 листопада 2014 рокум. Гірське Луганської області, де знаходиться ВП «Шахта «Гірська» і м. Попасна Луганської області, де проживає позивач, віднесено до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а м. Первомайськ Луганської області, де постійно проживав позивач, - до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім цього, суд першої інстанції застосував роз'яснення Мінсоцполітики від 08 листопада 2014 року №7302/14-14/13 стосовно того, що працівники, які не виходять на роботу у зв'язку з переміщенням із районів проведення АТО, або ті, які залишаються у таких районах під час проведення АТО і не мають змоги виходити на роботу з небезпекою для життя та здоров'я, не можуть бути звільнені з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі «прогул». Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя і здоров'я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. У такому випадку за працівником зберігаються робоче місце та посади.

Крім цього, адміністрація підприємства порушила порядок звільнення працівника, не виконавши вимоги ст. 43, ч. 1 ст. 147, 149 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовийдоговір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема,прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ч. 1, 9 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (…). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави (…) працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України привинесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.(…) Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Первомайськвугілля» на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Первомайськвугілля», третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович