Справа № 162/508/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомич В.І.
Провадження № 22-ц/773/1381/16 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Здрилюк О.І.

участю секретаря Лимаря Р.С.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Любешівського районного суду від 02 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду від 02 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.12.2007 року відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати це рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за порушення умов зобовязання і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені в межах позовної давності, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору № б/н від 21.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2530 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Підписуючи заяву про надання кредиту, ОСОБА_1 погодився, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір між ним та банком.

На виконання умов вказаного договору відповідачу було видано банком кредитну карту № 092096 з кінцевим терміном дії до грудня 2011 року.

Відповідач взяв на себе зобов'язання із вчасного здійснення платежів з погашення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом.

Однак, в порушення норм Цивільного кодексу та умов договору відповідач договірних зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 12159, 79 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2526,87 грн., заборгованості за відсотками - 6627,07 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1950,62 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 555,23 грн..

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності ОСОБА_1 подав заяву до суду 01 серпня 2016 року (а.с. 42-43).

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції встановивши, що останній платіж відповідачем здійснено 09 червня 2011 року відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, а дія картки закінчилась у грудні 2011 року і в подальшому не продовжувалась, то звернувшись до суду із даним позовом лише 09 червня 2016 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем, а тому обґрунтовано відмовив в позові з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про право позивача на отримання процентів за користування кредитними коштами за період з 29 травня 2013 року по 29 травня 2016 року не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Як встановлено судом строк дії платіжної картки закінчився в грудні 2011 року, а позивач звернувся з позовом до суду 09 червня 2016 року, тобто після спливу трьох років, передбачених статтею 257 ЦК України.

Разом з тим умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним(а.с. 8), то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Останній місячний платіж був здійснений відповідачем 09 червня 2011 року в сумі 100 грн. при наявності загальної заборгованості за процентами на цю дату в розмірі 2162 грн., простроченої заборгованості за кредитом 2526,87грн.(а.с.4, зворот), відповідно початок позовної давності для стягнення щомісячних платежів необхідно обчислювати з 25 червня 2011 року (з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання). Звернувшись до суду 09 червня 2016 року позивач втратив право і на стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 29 травня 2013 року по 29 травня 2016 року, та пені з 29 травня 2015 року по 29 травня 2016 року.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Любешівського районного суду від 02 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді