У Х В А Л А

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

КолодійчукаВ.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України (далі - ДП «НВДА «Наукова») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 з 02 серпня 2011 року по 05 листопада 2012 року працював керуючим сільськогосподарського підприємства «Долинське» (далі - СГП «Долинське»), яке є його структурним підрозділом; ОСОБА_4 з 10 липня 2006 року по 14 березня 2013 року працювала комірником СГП «Долинське»; ОСОБА_5 з 15 вересня 2010 року по 27 січня 2012 року працював заступником директора з економічної безпеки позивача; ОСОБА_6 з 01 червня 2011 року по 15 листопада 2011 року працював заступником директора з економічної безпеки позивача; ОСОБА_7 з 30 червня 2009 року по 31 серпня 2012 року працював охоронцем СГП «Долинське». З ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори про повну матеріальну відповідальність. 30 вересня 2011 року була виявлена недостача зерна ячменя врожаю 2011 року в кількості 9 456 кг та зарновідходів ячменя в кількості 52 360 кг на загальну суму 44 528 грн. 40 коп.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути зазначену суму матеріальної шкоди солідарно з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року, у задоволенні позову ДП «НВДА «Наукова» відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «НВДА «Наукова» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачам не передавалися матеріальні цінності, в яких виявлено недостачу, позивачем не доведено вини відповідачів у цій недостачі, а також із того, що відповідачі були звільнені з роботи без пред'явлення до них будь-яких майнових претензій.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 02 серпня 2011 року по 05 листопада 2012 року працював керуючим СГП «Долинське» яке є структурним підрозділом ДП «НВДА «Наукова». З ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

ОСОБА_4 з 10 липня 2006 року по 14 березня 2013 року працювала комірником СГП «Долинське». З нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

ОСОБА_5 з 15 вересня 2010 року по 27 січня 2012 року працював заступником директора з економічної безпеки ДП «НВДА «Наукова».

ОСОБА_6 з 01 червня 2011 року по 15 листопада 2011 року працював заступником директора з економічної безпеки ДП «НВДА «Наукова».

ОСОБА_7 з 30 червня 2009 року по 31 серпня 2012 року працював охоронцем СГП «Долинське».

Усі вони були звільнені з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України.

Пред'являючи позов, ДП «НВДА «Наукова» посилалось на те, що 30 вересня 2011 року була виявлена недостача зерна ячменя врожаю 2011 року в кількості 9 456 кг та зарновідходів ячменя в кількості 52 360 кг на загальну суму 44 528 грн. 40 коп., яка сталася з вини відповідачів.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність - договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи (додаток № 1 до даної постанови), безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусткою), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Посади, на яких працювали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 входять до переліку посад і робіт, що виконуваних працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про неналежність як доказу договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного з ОСОБА_3, з тих підстав, що цей договір датований вихідним днем.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Отже, посилання судів на те, що відповідачів не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності як на підставу відмови у позові є помилковим.

Висновок судів про відмову у позові через неподання позивачем посадової інструкції керуючого дільницею (сільськогосподарською) і через те, що вона не була затверджена в установленому порядку, є передчасним. Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не оцінили усі докази у справі у сукупності і не перевірили посилань позивача на тотожність посад керуючого дільницею (сільськогосподарською) та керуючого сільськогосподарським підприємством, яке не має статусу юридичної особи. Копія посадової інструкції керуючого таким підприємством є у матеріалах справи (а.с. 43-45).

Крім того, суди не дали оцінки заяві ОСОБА_3 від 05 листопада 2012 року про звільнення його з посади керуючого підрозділом ДП «НВДА «Наукова» - сільськогосподарського підприємства «Долинське» та не перевірили тверджень позивача на те, що посадова інструкція ОСОБА_3 була затверджена 08 вересня 2011 року.

Також суди безпідставно вказали, що посадова інструкція може бути визнана доказом лише при умові підписання її на кожній сторінці тексту.

Крім того, суди, пославшись на недоведення передачі ОСОБА_4 , яка працювала комірником СГП «Долинське» та з якою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, зерна та зерновідходів і їх кількості, не дали оцінки звіту ОСОБА_4 за липень 2011 року, в якому вона відобразила кількість товарно-матеріальних цінностей, що обліковувалися на відповідний період, а також накладним про передачу їй на зберігання ячменю врожаю 2011 року у кількості 611 516 кг та зерновідходів ячменя врожаю 2011 року у кількості 115 560 кг (а.с. 57-64).

Також суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірили посилань позивача на те, що відповідно до п. 5.1.6 статуту ДП «НВДА «Наукова» до складу цього підприємства входять структурні підрозділи без створення юридичної особи, зокрема СГП «Долинське» та Дніпропетровський лікеро-горілчаний завод (далі - ДЛГЗ), а, відтак, дійшли передчасного висновку про те, що ОСОБА_7, який працював сторожем служби охорони ДЛГЗ, не мав обов'язку зі збереження матеріальних цінностей ДП «НВДА «Наукова».

Відповідно до посадової інструкції заступника директора з економічної безпеки ДП «НВДА «Наукова» на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покладено обов'язок проведення заходів по забезпеченню збереження матеріальних цінностей, а за неналежне виконання своїх зобов'язань вони несуть відповідальність відповідно до законодавства України (а.с. 49-51).

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірили посилань позивача на те, що бездіяльністю ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підприємству була завдана матеріальна шкода. Зокрема керуючий СГП «Долинське» ОСОБА_3, заступники директора з економічної безпеки ДП «НВДА «Наукова» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинні були організувати контроль за роботою працівників току, проте обов'язків своїх не виконували.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та фактично ухилились від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова