Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4531/13-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13061 (далі ПАТ КАТП 13061) до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ КАТП 13061 звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, обґрунтовуючи його тим, що 06.08.2012 між підприємством та відповідачем було укладено договір позики № 19, за умовами якого останньому надано позику у сумі 90000,00 грн. на строк у 50 місяців, до 30.10.2016. Сторонами також було визначено, що вказана сума коштів підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання із заробітної плати позичальника, а у разі припинення трудових відносин до моменту повернення позики залишок підлягає обовязковому негайному поверненню шляхом внесення готівки до каси підприємства.

11.06.2013 відповідач був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобовязання, утворилась заборгованість у сумі 75255,00 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства 75255,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КАТП 13061.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом не було враховано, що ОСОБА_2 був змушений укласти вищевказаний договір позики, оскільки у липні 2012 року при виконанні трудових обовязків він потрапив у ДТП та підприємство понесло збитки та під психологічним тиском було запропоновано взяти позику.

Вважає, що позивачем не надано жодних належних доказів щодо факту передачі ОСОБА_2 90000,00 грн. на виконання умов договору позики.

Також у своїх доводах посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що 06.08.2012 між сторонами по справі укладений договір № 19 про надання безпроцентної позики, за умовами якого відповідач, як працівник ПАТ КАТП 13061 позичив у останнього 90000,00 грн. строком на 50 місяців (а. с. 30-32).

Пунктами 6, 9 вказаного договору визначено, що позика підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання із заробітної плати ОСОБА_2, а у разі припинення трудових відносин до моменту повернення позики залишок підлягає обовязковому негайному поверненню шляхом внесення готівки до каси підприємства.

11.06.2013 згідно наказу № АТП-54-3277 відповідача по справі було звільнено із займаної посади за власним бажанням (а. с. 34).

На час звернення до суду позивачем заборгованість по договору позики становила 75255,00 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст. ст. 525,526,530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимогами даного кодексу у встановлений строк. Цивільним кодексом України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов, суд керувався статтями 1046, 1047 ЦК України та виходив із того, що за договором позики укладеному у письмовій формі одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, які позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві в такій же сумі.

Тобто, виходячи із змісту наведених норм, суд на підставі наданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами у справі письмового договору позики на суму 90 тис. грн., що підтверджено в судовому засіданні Договором позики.

Також, вирішуючи спір, судом першої інстанції повно встановлені обставини, які враховуються для визначення факту укладення договору позики та розміру отриманих у позику грошових коштів.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з вимогами цивільного законодавства, зокрема статтею 204 ЦК України, в якій закріплено презумпцію правомірності правочину, та за якою, кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки, доки презумпція не буде спростована.

Відтак, до спростування презумпції правомірності договору позики укладеного між Підприємством та відповідачем ОСОБА_2, всі права набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Стосовно обставин справи спростування презумпції правомірності не було, оскільки недійсність правочину /договору позики/ прямо законом не встановлена, та ОСОБА_2 не довів тих обставин на які він посилався, щодо спонукання його до укладення договору, шантажу та відсутності волевиявлення ним на отримання позики.

Вираження його волі відбулось вчиненням певних дій, складанням та підписанням письмового Договору позики. Відтак суд обґрунтовано, за наявності наданих сторонами доказів дійшов висновку про те, що мало місце втілення волі у письмовому вираженні.

Разом з тим, доводи викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що ПАТ КАТП 13061 в порушення фінансової дисципліни не було видано видатковий касовий ордер апеляційним судом перевірені.

Так, на запит апеляційного суду позивач надав належно завірені копії видаткового касового ордеру та касової книги за 2012 рік, з яких вбачається, що ОСОБА_4 дійсно 16.08.2012 отримав від ПАТ КАТП 13061 90 тис. грн., про що свідчать підписи останнього та головного бухгалтера ОСОБА_5

Таким чином, Договір позики, укладення якого підтверджується також видатковим касовим ордером, оформлений та підписаний обома сторонами, якими була погоджена сума позики, строк повернення, повинен виконуватись належним чином.

Суд обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли права та обов'язки, саме ті, що випливають із змісту договору позики.

Також висновки суду узгоджуються із положеннями ч. 2 ст.1051 ЦК України, якою передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, висновки суду є вичерпними, зроблені у відповідності та на підставі матеріальних норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КАТП 13061, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем не надано суду жодних належних доказів на спростування поданого позивачем розрахунку заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КАТП 13061 та задовольнив позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування на ОСОБА_2 психологічного тиску при укладенні договору позики, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підтвердження даних обставин останнім будь-яких доказів у порядку ст. 60 ЦПК України не надано.

Також, не знайшли свого підтвердження посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо того, що за договором позики грошові кошти відповідачу не передавались, оскільки вказане спростовується п. 4 договору, відповідно до якого позичальник отримав від позикодавця позику у розмірі, зазначеному у п. 2 цього договору.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: