Справа № 442/3300/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/1532/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до генерального директора приватного акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_6, третьої особи - приватного акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655» про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання надати відповідь та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність голови правління приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ) «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_6 за порушення законодавства про звернення громадян, зобовязати голову правління надати відповіді на його заяви від 13.11.2014 року та від 29.12.2014 року та стягнути з нього моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.11.2014 року він звернувся безпосередньо до відповідача ОСОБА_6 як до посадової особи підприємства-працедавця із заявою, в якій пропонував відповідачеві в добровільному порядку поновити його на роботі, оскільки наказом голови правління ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_6 №17 від 10.10.2006 року його незаконно було звільнено з роботи за прогул, хоча він знаходився на листку тимчасової непрацездатності внаслідок отриманої під час виконання своїх посадових обовязків виробничої травми. Заяву відповідачем було отримано 19.11.2014 року, однак, у встановленому законом порядку відповіді на неї позивач не отримав. Пізніше, 29.12.2014 року відповідачеві знову було надіслано заяву, в якій позивач просив надіслати на його адресу документи, повязані як із процедурою страхування водіїв на підприємстві, так і з його особистим страхуванням як водія АТП-24655 під час роботи на підприємстві, однак, відповідач, отримавши цю заяву 06.01.2015 року, знову не дав йому відповіді на неї. Зазначає, що своєю бездіяльністю відповідач порушив його конституційні права, зокрема: право на працю, право на інформацію та право на звернення до органів влади, підприємств або їх посадових чи службових осіб, і заподіяв моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 гривень.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність голови правління ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_6 за порушення законодавства про звернення громадян та стягнути з нього завдану такою бездіяльністю моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» було проігноровано його заяви від 13.11.2014 року та 29.12.2014 року і надано відповіді на них лише після звернення позивача до суду з вказаним позовом. Крім того, зазначає, що відповідачем порушене його конституційне право на звернення, а тому воно підлягає захисту в обраний ним спосіб. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні, і дійшов помилкового висновку про доведеність факту надіслання відповідачем відповідей на його заяви, оскільки належними доказами для підтвердження цього факту повинні бути рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення адресату. Апелянт вважає вимогу про відшкодування моральної шкоди законною та обґрунтованою, оскільки право позивача на таке відшкодування закріплене у статті 25 Закону України «Про звернення громадян».

В судове засідання відповідач ОСОБА_6 не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення третьої особи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом даного спору є визнання бездіяльності відповідача ОСОБА_6, як посадової особи ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655», з яким позивач перебував до звільнення в трудових відносинах, протиправною, з тих підстав, що названою посадовою особою не було надано у встановленому Законом України «Про звернення громадян» порядку відповіді на його письмові звернення, а саме: на заяву від 12.11.2014 року, в якій позивач пропонував в добровільному порядку поновити його на роботі, та від 29.12.2014 року, в якій позивач просив надіслати на його адресу документи, повязані як із процедурою страхування водіїв на підприємстві, так і з страхуванням безпосередньо його як водія цього підприємства під час роботи на ньому (а.с.8,10). Отримання від відповідача вказаних вище документів, повязаних із страхуванням водіїв на підприємстві, позивачеві було необхідне для підтвердження в суді незаконності його звільнення з названого підприємства.

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення адресату, вказані заяви були отримані відповідачем, відповідно, 19.11.2014 року та 06.01.2015 року (а.с.8-9, 10-11).

Згідно з журналом вихідної кореспонденції ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655», відповіді на звернення ОСОБА_5 були надані підприємством, відповідно, 15.12.2014 року за №15/12 та 28.01.2015 року за №28/01 (а.с.22-23).

Крім цього, на обидва звернення позивача відповідачем повторно була надана відповідь 27.05.2015 року (а.с.21, 24).

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З цього слідує, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року (Справа №6-20цс11).

Враховуючи те, що відповідач надав відповіді на звернення позивача і, окрім того, позивач не позбавлений права на захист своїх трудових прав в судовому порядку (звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, як один із ефективних засобів захисту, що відповідає змісту порушеного права), в тому числі й процесуального права на витребування судом від відповідача усіх необхідних для вирішення трудового спору доказів, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача немає, оскільки судом не встановлено факту порушення прав позивача діями відповідача по розгляду його звернень.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, не направлення відповідачем відповідей позивачу рекомендованою кореспонденцією не можна визнати порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки Закон не містить такого обовязку для відповідача.

Правильним є й висновок суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки за встановлених обставин справи, зокрема, за відсутності самого факту неправомірності дій та/або рішень відповідача під час розгляду заяв позивача, що давало б йому право на відшкодування відповідно до статті 25 Закону України «Про звернення громадян» моральної шкоди, - правових підстав для присудження такого виду відшкодування немає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_7