Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 44 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення

в с т а н о в и л а:

Вказаним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні власністю будинком № 5 по провулку 5-й Лісний у м.Житомирі шляхом виселення ОСОБА_2, 06 червня 1938 р. н.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування постановленого рішення і ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачкою надані докази про неможливість проживання в одній квартирі з відповідачем, якому вона на праві власності не належить і який в цій квартирі не зареєстрований.

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі продажу від 15.05.1990 року житловий будинок № 5 по провулку 5-му Лісному в м.Житомирі належить на праві власності ОСОБА_3

Як встановлено судом, ОСОБА_3 є людиною похилого віку.

У травні 2010 року сторони розірвали шлюб.

Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: м. Житомир ІІ АДРЕСА_1 (а.с.37).

Матеріалами справи доведено, що починаючи з 1997 року ОСОБА_2 постійно погрожує позивачці вбивством та безпричинно наносить їй тілесні ушкодження. ОСОБА_3 повноцінно не може користуватись своїм власним будинком, живе в постійному очікуванні отримання в будь-яку мить тілесних ушкоджень.

З приводу отриманих численних тілесних ушкоджень ОСОБА_3 неодноразово була змушена звертатися за допомогою до правоохоронних органів, що підтверджується постановами про відмову в порушені кримінальної справи від 26.06.2009 р., 05.07.2010 р., 27.12.2012 р., постановою про порушення кримінальної справи від 25.01.2011 р. (а.с.7-11).

Про те, що ОСОБА_3 неодноразово, починаючи з 1997 року, зверталась на судово-медичне обстеження у відділ експертиз потерпілих свідчить лист начальника обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради (а.с.12).

За фактом заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості відносно відповідача винесено обвинувальний вирок та засуджено до одного року позбавлення волі (а.с.133-134).

Системний аналіз вказаних належних та допустимих доказів свідчить про підставність позовних вимог, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про їх обгрунтованість та вірно задовольнив їх захистивши права позивача, навівши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Судом першої інстанції при вирішенні спору вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Висновки відповідають обставинам справи.

Крім того, в суді апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погані стосунки продовжуються і не змінилися.

Колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді