Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 449/327/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Савчака А.В.

секретаря - Подусівської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки

В С Т А Н О В И В :

11.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом (а.с.1-2) про стягнення з відповідачки заборгованості згідно кредитного договору №LVZ0GA00000032 від 23.08.2007 р. (надалі Договору). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка згідно Договору отримала кредит у розмірі 30000,00 доларів США на термін до 24.08.2017 р. Відповідачка зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором. Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачці кредит, однак, відповідачка зобовязання за Договором не виконує належним чином. У зв'язку з чим станом на 15.01.2015 року утворилась заборгованість - 18539,84 доларів США, яка складається з наступного: 15058,61 доларів США - заборгованість за кредитом; 2100,92 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 240,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 242,36 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 15,85 доларів США - штраф (фіксована частина); 882,09 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідачка проти позову заперечила (а.с.41-43). Стверджувала, що про збільшення процентної ставки з 11,04 % до 13,08 % їй не було відомо, а тому таке збільшення вважає незаконним. Крім того, відповідачка вважає укладений Договір порушує норми діючого законодавства України, а саме: не містить обовязкової інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх попутних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Також позивач свідомо нараховував їй не передбачені договором штрафні (фінансові) санкції та надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, який є незрозумілим та у нього включені необгрунтовані нарахування.

Також відповідачкою 03.09.2015 р. була подана зустрічна позовна заява (а.с.64). 25.02.2016 р. позовні вимоги за зустрічною позовною заявою була збільшено (а.с.101-103). Відповідачка просила визнати недійсним кредитний договір №LVZ0GA00000032 від 23.08.2007 р. та визнати недійсним договір іпотеки від 23.08.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_2 за реєстр. № 2080. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що кредитний договір не містить обов'язкової інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, не містить графіку погашення кредиту, вартості всіх супутніх послуг, не містить інформації про відкриття поточного рахунку, а також інших фінансових зобов'язань споживача, що є підставою для визнання вищенаведеного кредитного договору недійсним. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища відповіачки, як споживача. Відповідачка вважає, що даний Договір був вчинений під впливом обману. Зокрема, Позивач приховав від неї (споживача) реальний розрахунок по Договору з метою отримання додаткового прибутку за цим Договором, шляхом визначення щомісячного платежу, який не відповідає відсотковій ставці визначеній за Договором (встановлення додаткових платежів та комісій та неповідомлення про валютні ризики). Визнання недійсним кредитного договору тягне за собою недійсність іпотечного договору, який був укладений з метою забезпечення основного договору.

Представник позивача в судові засідання не зявлявся. Надіслав до суду клопотання (а.с.29, 36, 45, 60, 68, 73) про розгляд справи у його відсутності. Позов банку просить задоволити.

Відповідачка в судове засідання 14.04.2016 року не зявилась. Подала заяву (а.с.122) про слухання справи у її відсутності. Проти позову банку заперечила та просила зустрічний позов задоволити.

Суд, проаналізувавши доводи та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив такі обставини та правовідносини.

23.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (№LVZ0GA00000032) (а.с.8-11), відповідно до якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 30000 доларів США на термін до 24.08.2017. Кредит видавався на ремонт нерухомості.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором (а.с.3-6) неможливо встановити яким чином проводились розрахунки (відсутні відповідні формули). Відповідачкою був наданий суду власний розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.113-115) згідно якого станом на 15.03.2015 року залишок кредиту мав би складати 5012 доларів США. При цьому суд бере до уваги, що в наданому відповідачкою розрахунку фактично крім тіла кредиту та відсотків інші платежі не враховані.

Відповідачкою була надана виписка платежів по кредиту (а.с.108-112) з якої вбачається, що відповідачкою погашався кредит в сумах, які не відповідають сумам зазначених в розрахунках банку (а.с.3-6), зокрема:

- згідно виписки 14.09.2007 року відповідачкою був здійснений платіж у розмірі 500 доларів США (а.с.108) з якого на тіло погашення кредиту банком зараховано 0 доларів США, в той час, як в розрахунках наданих банком (а.с.5) 13.07.2012 року тіло кредиту зменшилось з 30000 до 29725,60 доларів США, а решта коштів зараховано на погашення відсотків по кредиту (165,60 доларів США) та комісії (60 доларів США);

- 13.07.2012 р. відповідачкою був здійснений платіж по кредиту у розмірі 200 доларів США (а.с.110 тильна сторона) з яких 198,04 долари США пішли на погашення тіла кредиту, в той час як в розрахунках наданих банком (а.с.5) 13.07.2012 року тіло кредиту не зменшилось;

- 20.07.2012 р. відповідачкою був здійснений платіж по кредиту у розмірі 400 доларів США (а.с.108) з яких 339,68 долари США пішли на погашення тіла кредиту, в той час як в розрахунках наданих банком (а.с.5) тіло кредиту зменшилось 23.07.2012 року лише на 230 доларів США. Частина з решти коштів згідно розрахунку наданого банком лише 30.07.2012 року була зарахована на погашення процентів по кредиту (215,79 доларів США) пені (2,34 доларів США) та комісії (1,87 доларів США) і т.д.

2 лютого 2016 року судом була винесена ухвала про витребування доказів (а.с.91), якою позивача було зобовязано надати суду належно завірену копію виписки платежів по кредиту та надати суду повідомлення про вручення відповідачці листа від 03.10.2008 року. Дана ухвала позивачем не виконана, витребувані докази суду не надані.

Через вищезгадані розбіжності у розрахунках, суд вважає, що позивачем не спростовані доводи відповідачки щодо невірності розрахунків, - а тому розрахунки надані банком, суд не може брати до уваги.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну скупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007р. №168 (надалі Правил), передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору).

Відповідно до п.3.2 Правил, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктами 3.3, 3.4 Правил передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги тощо.

Відповідно до п.3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Незважаючи на те, що в договорі визначені відсотки за користування кредитом, розмір різного роду комісій та винагород (п.п.7.1, 7.4), однак при укладенні кредитного договору сторони не узгоджували графік платежів та інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, а також не було докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. З обовязку позичальника сплачувати щомісячно по 476,54 доларів США (п.7.1) неможливо визначити сукупну вартість кредиту в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг.

Позивачем не надано суду підтвердження того, що Позичальник (відповідачка) була попереджена про валютні ризики. При цьому суд погоджується з позицією представника позивача (а.с.52), що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору. Однак при цьому, така правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ: по-перше повинна враховуватись при розірванні кредитного договору, а не визнання його недійсним; по-друге ця позиція не звільніє позивача від обовязку попереджати споживача про валютні ризики (чого з наданих суду доказів не відбулось).

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що кредитний договір №LVZ0GA00000032 від 23.08.2007 р. не містить обовязкової інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх попутних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища відповідачки, як споживача.

Крім того, відповідачка звертаючись до суду з зустрічним позовом посилається на те, що даний Договір був укладений під впливом обману, що тягне недійсність правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Незважаючи на те, що позивачу (на відміну від відповідачки) було відомо про прийняття вищезгаданих Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007р. №168, - банк, укладаючи 23.08.2007 р. кредитний договір, вимог зазначених в цих Правилах не виконав.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором №LVZ0GA00000032 забезпечено договором іпотеки від 23.08.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_2 за реєстр. № 2080, згідно якого ОСОБА_1 передала в заставу банку нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності (квартиру, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м.Перемишляни, вул.Богуна, 1/5).

Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, задовольняючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсним договір іпотеки від 23.08.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_2 за реєстр. № 2080, оскільки цей договір є похідним від головного договору.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивакою за зустрічним позовом ОСОБА_1 було заявлено дві вимоги немайнового характеру, які, на думку суду, підлягають до задоволення. Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справи від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог

Оскільки, відповідачем за зустрічним позовом виступає ПАТ КБ «Приватбанк» з нього слід стягнути 1102 грн. 40 коп. (551,20 грн. х 2) судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 229, 230, 236, 548, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.п. 3.2, 3.3, 3.4, 3.6, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. №168, ст.ст. 11, 15, 60, 61, 88,208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, , суд

В И Р І Ш И В:

У позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки задоволити.

Визнати недійсним кредитний договір №LVZ0GA00000032 від 23.08.2007 р. укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір іпотеки від 23.08.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_2 за реєстр. № 2080.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, КОД ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів після його оголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення даного рішення.

Суддя ОСОБА_3