22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») про захист прав споживачів.
На обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових пояснень, зазначав, що маючи намір придбати трактор 15 жовтня 2015 року звернувся до відповідача. Цього ж дня, обговоривши з представником ТОВ «ЛК «Еталон» - Чубак Н.М. окремі умови придбання трактора в лізинг, зокрема: модель трактора, розміру авансового платежу, умови поставки трактора. В подальшому між сторонами складено заяву в якій зазначено модель трактора та визначено розмір авансового платежу 16 000 грн. На підставі отриманого рахунку у відділенні банку ОСОБА_4 сплатив
16 000 грн. Після цього в офісі ТОВ «ЛК «Еталон»підписав підготовлений проект Договору фінансового лізингу.
Після підписання Договору фінансового лізингу та сплати коштів ТОВ «ЛК «Еталон» не передало йому обумовлений трактор посилаючись на відсутність погодженої моделі та пропонувало трактори інших моделей, які ОСОБА_4 не влаштовували.
Тому, 04 листопада 2015 року, ОСОБА_4 звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання Договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів.
ТОВ «ЛК «Еталон» листом від 24 листопада 2015 року погоджено дострокове розірвання Договору фінансового лізингу, однак відмовлено в поверненні коштів з огляду на те, що сплачені кошти в розмірі 16 000 грн є комісією за організацію Договору, яка поверненню не підлягає.
Ураховуючи наведене, та те, що позивач вважав умови договору не справедливими, не прозорими в результаті чого утворився дисбаланс договірних прав та обовʼязків на шкоду споживачеві, ОСОБА_4 просив стягнути з ТОВ «ЛК «Еталон» 16 000 грн.
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_4 сплачений авансовий платіж за договором фінансового лізингу від 15 жовтня 2015 року № 003065 в розмірі 12 800 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі директор ТОВ «ЛК «Еталон» - Кептє С.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що сплачені позивачем кошти у розмірі 16 000 гри є авансовим платежем, а тому підлягають поверненню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що маючи намір придбати трактор, ОСОБА_4 15 жовтня 2015 року звернувся до ТОВ «ЛК «Еталон».

15 жовтня 2015 року за підписами позивача та представника ТОВ «ЛК «Еталон» - Чубак Н.М. складено заяву на отримання фінансового лізингу якою погоджено предмет лізингу Трактор ХТЗ 3512 з кабіною та погоджено сплату авансового платежу в розмірі 16 000 грн (а. с. 34-35).

15 жовтня 2015 року позивачем перераховано відповідачу 16 000 грн та між сторонами укладено Договір фінансового лізингу № 003065.

Відповідно до п. п. 1.1., 3.1. Договору фінансового лізингу, Лізингодавець зобовʼязаний придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно трактор ХТЗ 3512, а Лізингоодержувач зобовʼязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до п. п. 8.1, 8.2. Договору фінансового лізингу, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку лізингових платежів додатки № 1 та № 2 до Договору. Перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди за організаційні заходи, авансу ціни предмету лізингу, комісійної винагороди за передачу предмету лізингу. Суми зазначених платежів, враховуючи Додаток № 1 до Договору фінансового лізингу становлять:

- авансовий платіж 8 0000 грн;

- комісія за організацію 16 000 грн;

- комісія за передачу 4 800 грн.

Відповідно до п. 17 Договору фінансового лізингу, усі розрахунки по даному Договору здійснюються виключно безготівково на поточний рахунок, зазначений у даному пункті Договору. Рахунок відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно квитанції від 15 жовтня 2015 року № 62-1669к ОСОБА_4 перераховано ТОВ «ЛК «Еталон» 16 000 грн. Призначення платежу реєстраційний платіж згідно Договору фінансового лізингу.

04 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ТОВ «ЛК «Еталон» із заявою про дострокове розірвання Договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів (а. с. 17).

Листом ТОВ «ЛК «Еталон» від 24 листопада 2015 року погоджено дострокове розірвання договору, однак відмовлено у поверненні сплачених коштів в розмірі 16 000 грн (а. с. 18).

Відповідно до п. 12.12 Договору фінансового лізингу, у випадку дострокового розірвання Договору з ініціативи Лізингоодержувача, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу в розмірі

20 % від сплаченої суми авансових платежів.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 653 ЦК України, У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що Договір фінансового лізингу достроково розірваний, сплачені кошти в розмірі 16 000 грн є авансовим платежем, а тому суди попередніх інстанцій у відповідності до п. 12.12 Договору фінансового лізингу дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

12 вересня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від

20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова