№ 336/4903/16-ц
Пр./№ 2-о/336/192/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇН И

08 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив, що вінразом зі своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наприкінці 1990 р. приїхали на територію України з м. Єреван.

З 1990 р. по 1994 р. вони винаймали будинок АДРЕСА_3, де проживали без реєстрації.

З 23.08.1995 р. по 12.08.1998 р. він був зареєстрований та проживав у гуртожитку с.Лукашове Запорізького району Запорізької області.

Вперше він звернувся в 1997 р. до Ленінського РВ УМВС України в Запорізькій області з заявою про видачу паспорта громадянина України, який йому було видано.

28.02.1998 р. заявник уклав шлюб з ОСОБА_4

У 1999 р. у нього було викрадено паспорт, та він вимушений був повторно звернутись до Ленінського РВ УМВС в Запорізькій області з заявою про видачу паспорта громадянина України, який було видано повторно.

Під час шлюбу у заявника народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

На підставі договору купівлі-продажу від 04.02.1998 р. батьки заявника придбали квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить його матері ОСОБА_7, яка 21.01.2002 р. склала заповіт на його ім»я. ОСОБА_1 постійно зареєстрований у зазначеній квартирі з 22.03.2001 р.

02.04.2004 р. на підставі договору купівлі-продажу заявник з дружиною придбали квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано за дружиною ОСОБА_8, в якій він мешкає на теперішній час.

На виконання положення «Про паспорт» в 2001 р. він звернувся за місцем своєї реєстрації до Шевченківського РВ УМВС України в Запорізькій області, де йому після виповнення 25 років було змінено фотокартку.

25.10.2006 р. ОСОБА_1 отримав закордонний паспорт, строком дії до 25.10.2016 р. Наприкінці липня 2016 р. заявник звернувся до Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області з вимогою обміну закордонного паспорта та паспорта громадянина України на пластикові картки європейського зразку.

Однак йому було відмовлено в обміні паспортів та повідомлено в усній формі, що його паспорти є недійсними, оскільки в електронній базі відсутні будь-які данні про видачу цих документів.

Посилаючись на вказані обставини, на Закон України «Про громадянство», ст.ст.234, 256 ЦПК України, ОСОБА_1 просить встановити факт, що він постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву, просив її задовольнити.

Представник зацікавленої особи - Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області не заперечувала проти задоволення заяви.

Заслухавши пояснення заявника та представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно ОСОБА_1 для отримання паспорта громадянина України.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 пояснила, що восени (рік не пам»ятає) чоловік познайомив її з ОСОБА_1, який став винаймати будинок в с.Володимирівське Запорізького району Запорізької області.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила, що з 1990 р. ОСОБА_1 мешкав в належному їй будинку, який розташований в с.Володимирівське Запорізького району Запорізької області, без реєстрації до 1994 р.

Згідно довідки наданої виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 проживав за адресою: гуртожиток с.Лукашеве Запорізького району Запорізької області, з 23.08.1995 р. по 12.02.1998 р.

Вперше ОСОБА_1 звернувся в 1997 р. до Ленінського РВ УМВС України в Запорізькій області з заявою про видачу паспорта громадянина України, який йому було видано.

У 1999 р. у ОСОБА_1 було викрадено паспорт, та заявник повторно звернувся до Ленінського РВ УМВС в Запорізькій області з заявою про видачу паспорта громадянина України, який було видано повторно.

28.02.1998 р. заявник уклав шлюб з ОСОБА_4

Під час шлюбу у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

На підставі договору купівлі-продажу від 04.02.1998 р. батьки заявника придбали квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить його матері ОСОБА_7, яка 21.01.2002 р. склала заповіт на його ім»я. ОСОБА_1 постійно зареєстрований у зазначеній квартирі з 22.03.2001 р.

02.04.2004 р. на підставі договору купівлі-продажу заявник з дружиною придбали квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано за дружиною ОСОБА_8, в якій ОСОБА_1 мешкає на теперішній час.

На виконання положення «Про паспорт» в 2001 р. ОСОБА_1 звертався за місцем своєї реєстрації до Шевченківського РВ УМВС України в Запорізькій області, де йому після виповнення 25 років було змінено фотокартку.

25.10.2006 р. ОСОБА_1 отримав закордонний паспорт, строком дії до 25.10.2016 р.

Викладені в заяві обставини підтверджені наданими заявником письмовими доказами та показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, якими достовірно підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року та в подальшому, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. ст.10, 11, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа - Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року та по теперішній час.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Дмитрюк