Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" грудня 2016 р. 145/1927/16-ц

2/145/978/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маловулизької сільської ради, Тиврівської РДА, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту належності заповіту, встановлення факту належності сертифікату та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом ,

встановив:

Позивач звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_7, який до дня смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», с. Мала Вулига Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт від 20 грудня 2000 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 25, яким усе своє майно заповів у рівних частках їй та відповідачам -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після ОСОБА_7 немає.

Вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом фактичного вступу до шести місяців з часу відкриття спадщини у володіння та управління спадковим майном, а саме на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, заволоділа належними спадкодавцю речами, предметами домашнього вжитку та правовстановлюючими документами на майно що належало спадкодавцеві, провела поточний ремонт будинку, обробляла присадибну земельну діялнку.

Відповідачі -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 спадщину не приймали і на неї не претендують.

Відповідно до Додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого КСП «Дружба» с. Мала Вулига Тиврівського району, ОСОБА_7 був включений до списку громадян - членів КСП за № 203.

Тому з моменту видачі вказаного державного акту на право колективної власності на землю на КСП «Дружба», а саме з 02 червня 1995 року ОСОБА_7 набув право на вищевказану земельну частку (пай).

Згідно витягу відділу Держгеокадастру України у Тиврівському районі Вінницької області, нормативно - грошова оцінка права на земельну частку (пай) становить 127 154,20 грн.

Заборони на вказану земельну частку (пай) немає.

Крім того, перешкодою для оформлення спадщини в нотаріальній конторі є також і та обставина, що в заповіті від 20 грудня 2000 року, посвідченому секретарем виконкому Маловулизької сільської ради народних депутатів ОСОБА_8 та зареєстрованому в журналі за № 25, прізвище заповідача вказано як ОСОБА_9, в сертифікаті від 10.10.1996 року прізвище власника земельної частки (паю) теж вказано як ОСОБА_9 тоді як згідно свідоцтва про смерть прізвище спадкодавця зазначено як ОСОБА_7.

Помилка сталась при заміні радянського паспорта спадкодавця на український при перекладі російського слова ОСОБА_7 на українську мову як ОСОБА_7.

Просить встановити факт, що заповіт від 20 грудня 2000 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради народних депутатів ОСОБА_8 та зареєстрований в журналі за № 25 від імені ОСОБА_9 належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_7;

встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області 10 жовтня 1996 року на ім'я ОСОБА_9 належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_7;

визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах на території Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області.

*

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник Маловулизької сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Представник Тиврівської РДА в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, не заперечує в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, подали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають.

Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, що стверджується його свідоцтвом про смерть (а.с. 23), який до дня смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 що стверджується довідкою виконкому Маловулизької сільської ради № 232 від 17.10.2016 року (а.с. 19).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», с. Мала Вулига Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт від 20 грудня 2000 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 25, яким усе своє майно заповів у рівних частках позивачці та відповідачам -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено (а.с. 22).

Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після ОСОБА_7 немає.

Позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 в силу положень ст. 549 ЦК України 1963 року, шляхом фактичного вступу до шести місяців з часу відкриття спадщини у володіння та управління спадковим майном, а саме на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, заволоділа належними спадкодавцю речами, предметами домашнього вжитку та правовстановлюючими документами на майно що належало спадкодавцеві, провела поточний ремонт будинку, обробляла присадибну земельну діялнку, що стверджується довідкою виконкому Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 231 від 17.10.2016 р. (а.с. 18).

Зазначені обставини згідно п.113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, свідчать про прийняття нею спадщини.

Відповідачі -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 спадщину не приймали і на неї не претендують.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 554 ЦК України 1963 року, у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходила до інших спадкоємців за заповітом і розподілялася між ними в рівних частках (ч.2 ст. 554 ЦК України 1963 року).

Тому позивач претендує на 100% спадщини після смерті ОСОБА_7. З метою оформлення прийнятої спадщини вона звернулася до Тиврівської держнотконтори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах на території Маловулизької сільської ради їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай) виданого на ім'я спадкодавця, що стверджується постановою нотаріуса № 1869/02-31 від 17.11.2016 року (а.с. 26).

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови від 30.05.2008 р. - № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

Відповідно до положень ст.5 ЗК України (1990 року), в редакції що діяла на час відкриття спадщини, земля могла належати громадянам на праві колективної власності.

Згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 р № 720/95 право на земельну частку (пай) мали усі члени КСП, внесені до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010р.№ 2), член колективного сільськогосподарського підприємства (КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до Додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого КСП «Дружба» с. Мала Вулига Тиврівського району, ОСОБА_7 був включений до списку громадян - членів КСП за № 203 (а.с. 9-17).

При цьому право спадкодавця на земельну частку (пай) було оформлено сертифікатом серії НОМЕР_1, виданим Тиврівською РДА на його ім'я 10.10.1996 року, який було втрачено, що стверджується об'явою в газеті "Маяк" № 92-93 від 18.11.2016 року (а.с. 6-7).

Заборони на вказану земельну частку (пай) немає, що стверджується довідкою виконкому Маловулизької сільської ради № 230 від 17.10.2016 року (а.с. 20).

Крім того, перешкодою для оформлення спадщини в нотаріальній конторі є також і та обставина, що в заповіті від 20 грудня 2000 року, посвідченому секретарем виконкому Маловулизької сільської ради народних депутатів ОСОБА_8 та зареєстрованому в журналі за № 25, прізвище заповідача вказано як ОСОБА_9, в сертифікаті від 10.10.1996 року прізвище власника земельної частки (паю) теж вказано як ОСОБА_9 тоді як згідно свідоцтва про смерть прізвище спадкодавця зазначено як ОСОБА_7.

Помилка сталась при заміні радянського паспорта спадкодавця на український при перекладі російського слова ОСОБА_7 на українську мову як ОСОБА_7.

Згідно словника - довідника «Власні імена людей» за ред. Скрипник Л.Г., Дзятківської Н.П. - К; 2005р. Видавництво «Наукова думка» ім'я ОСОБА_10 ( Єврейське ім'я, що означає «ІНФОРМАЦІЯ_2») має такі народні форми як ОСОБА_10 є різновидом написання власного імені «ОСОБА_10».

Той факт, що заповіт від 20 грудня 2000 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради народних депутатів ОСОБА_8 та зареєстрований в журналі за № 25, від імені ОСОБА_9, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Тиврівською РДА 10 жовтня 1996 року на ім'я ОСОБА_9 належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 стверджується самими заповітом (а.с. 22), сертифікатом та свідоцтвом про смерть в яких імена та прізвища заповідача, власника сертифіката та померлої особи співпадають, по -батькові є співзвучними, а також довідками Маловулизької сільської ради Тиврівського району № 230, 231, 232 від 17.10.2016 року (а.с. 18-20).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, -

вирішив:

Позов задоволити.

Встановити факт, що заповіт від 20 грудня 2000 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради народних депутатів ОСОБА_8 та зареєстрований в журналі за № 25 від імені ОСОБА_9 належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_7.

Встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області 10 жовтня 1996 року на ім'я ОСОБА_9 належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_7;

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах на території Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.