Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначив, що 13 листопада 2015 року між ним та відповідачем укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків № DN10NS-15AD1VY строком дії до 13 листопада 2016 року. Страхова сума за даним договором становить 125 000 грн. 26 листопада 2015 року позивач отримав побутову травму лівого ока, в результаті якої відбулось погіршення зору. 27 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача із відповідними документами з проханням провести відповідні виплати, однак отримав відповідь про необхідність проведення лікування і тільки після цього звертатися до відповідача. 06 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо виплати страхового відшкодування, на що отримав відповідь про прийняте 27 листопада 2015 року рішення про відмову у виплаті. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 3 750 грн., пеню за прострочення сплати страхового відшкодування в сумі 7 312, 50 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в наданих позивачем документах підтверджується факт саме вікових змін обох очей, які призвели до погіршення зору, однак не вказано причинно-наслідкового звязку між травмою, нанесеною 26 листопада 2015 року та проблемами із зором.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 13 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № DN10NS-15AD1VY, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи.

Відповідно до п. 6.1. Договору нещасним випадком за цим Договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров'я застрахованої особи або її смерть. захворювання, у тому числі раптові та професійні, не відносяться до нещасних випадків.

Страхувальник зобов'язаний для вирішення питання про здійснення страхової виплати надати Страховику документи, зазначені у п. 3.3. Умов страхування (п.п.1.2.6. Умов страхування).

Для отримання страхової виплати страхувальник або застрахована особа у строк не пізніше 30 робочих днів після настання страхового випадку повинні звернутися до страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку (п. З.2. Умов страхування).

Згідно п. 3.3. Умов страхування до заяви про страхову виплату повинні додаватися такі документи, залежно від страхового випадку: договір; документи, що підтверджують факт настання страхового випадку (медична картка, виписка з історії хвороби, листок непрацездатності, довідка медичного закладу, рентгензнімки); копії ІПН та документа, що посвідчує особу одержувача страхової виплати.

Медична довідка (або довідки) повинна містити в собі: ПІБ пацієнта, точний діагноз, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування, підписана відповідальною особою та завірена печаткою медичного закладу.

Відповідно до п. 4.1. Умов підставою для відмови Страховика у здійсненні страхової виплати є, зокрема, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або факт настання страхового випадку (п.п.4.1.3.), ненадання страхувальником (застрахованою особою) документів згідно п. 3.3. Умов страхування або надання документів (медичних довідок), що не відповідають вимогам п.п. 3.3.1, 3.3.2 Умов страхування.

27 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача задля повідомлення про страховий випадок, що стався 26 листопада 205 року, а саме удар парасолькою лівого ока через сильний дощ та вітер. На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 надав до ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» довідку Дніпропетровської міської поліклініки № 4 від 27 листопад 2015 року із зазначенням діагнозу: «начальная катаракта обоих глаз, ВМП ОИ, деструкция стекловидного тела обоих глаз».

27 листопада 2015 року відповідачем був складений відповідний страховий акт, яким на підставі п.п. 6.1.2., 6.2. Договору страхування та п.п. 4.1.5. Умов страхування, у виплаті страхового відшкодування відмовлено.

В подальшому 06 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою щодо виплати страхової виплати у звязку з настанням страхового випадку, на що останній не змінив свого рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки жодними медичними документами так і не було встановлено причинно-наслідкового звязку між отриманою 26 листопада 2015 року травмою та встановленим діагнозом.

Вимоги до письмових доказів встановлені ст. 64 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог ані до позовної заяви ані в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів щодо настання страхового випадку, а тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є безпідставними та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова