АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6976/16 Справа № 201/5693/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», треті особи Міністерство освіти та науки України про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідно до наказу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» №1355-л від 11.08.2014 року була зарахованаа з 01 вересня 2014 року до складу студентів, прийнятих на навчання за державним замовленням за денною формою навчання. ЇЇ батько ОСОБА_2 з 1978 року та дотеперішній час працює на підземних роботах, стаж його роботи станом на 26.06.2014 року складав 27 років 7 місяців 27 днів, тому вона має право у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, з 01.09.2014 по теперішній час стипендія нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. За період з 01.09.2014 по лютий 2016 року вона не доотримала грошові кошти в розмірі 10 185, 29 гривень, які просить стягнути з відповідача та зобовязати виплачувати до закінчення навчання стипендію у відповідності до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_2 недоплачену та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року включно в розмірі 4 673 (чотири тисячі шістсот сімдесят три) гривень 29 копійок, вирішено витання судових витрат, в задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року, апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет № 1355-л від 11 серпня 2014 року ОСОБА_2 було зараховано з 01 вересня 2014 до складу студентів, прийнятих на навчання за державним замовленням за денною формою навчання Гірничого факультету. Закінчення навчання - 30 червня 2018 року, а згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі батько ОСОБА_2 ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі та отримує пенсію за віком по списку №1 стаж підземних робіт з повним робочим днем в шахті складає 27 років 7 місяці 27 днів (а.с. 6).

Задовольняючи частково позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_2 належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, нижче за вказаний розмір.

Проте, колегія суддів в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, в розумінні вказаної норми права, законодавець визначив три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Зокрема, невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах по цивільним справам № 6-2981цс15 від 13 квітня 2016 року, № 6-929цс16 від 1 червня 2016 року, № 6-1044цс16 від 1 червня 2016 року, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає що, обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права в частині позовних вимог про зобов'язання виплачувати стипендію ґрунтується на нормах статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував, у звязку із чим дійшов помилкового висновку щодо передчасності позовних вимог в цій частині, тому оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобовязання вчинити певні дії підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року відстрочено ОСОБА_2М сплату судового збору, а враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,307,309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання за наявності передбачених законодавством підстав для нарахування такої стипендії.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 рокузалишити без змін.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь держави судовий збір у сумі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_4