_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5821/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09.12.2016 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Прохоров П. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро Технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та внести відомості про право власності до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач посилається на положення закону про захист прав споживачів та вважає себе звільненою від сплати судового збору.

Дослідивши надані позивачем матеріали та пояснення, суддя вказує наступне:

1.Позовна заява не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 119 ЦПК України: оскільки позовну заяву подав до суду представником позивача, то у позові мають бути зазначені його імя, його місце проживання (перебування), поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі, натомість такі відомості у позові відсутні.

2.Позовна заява не відповідає п. 3 ч.1 ст. 119 ЦПК України, оскільки з викладу п.2 позовних вимог незрозуміло, які саме відомості про право власності просить внести позивач до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .

3.Позовна заява не відповідає п.4 ч.1 ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачем не надано відомостей про ціну позову щодо вимог майнового характеру.

4.В супереч ч.5 ст. 119 ЦПК України позивачем не додано до позову квитанції про сплату судового збору. При цьому слід звернути увагу на те, що чинною редакцією Закону України «Про судовий збір» пільг по сплаті судового збору за вимогами про захист прав споживачів не передбачено, та разом з тим по при назву позову «про захист прав споживачів», належного обґрунтування регулювання відносин між сторонами спору Законом України «Про захист прав споживачів» не вбачається, з такого посилання позивача на звільнення її від сплати судового збору є безпідставними.

Щодо належного розміру судового збору за заявленими позивачем вимогами то слід вказати наступне.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог, що повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Так, за вимогою немайнового характеру про внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу належить сплатити судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

За вимогою майнового характеру про визнання права власності на 1/2 частку спірної квартири, позивачу належить сплатити судовий збір в розмірі, виходячи з ціни такої вимоги.

Так суддя вказує на те, що законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна. При цьому згідно п. «а» ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином для обґрунтування ціни позову за вимогою майнового характеру позивачу слід надати до суду належну оцінку спірного майна, щодо права власності на яке порушується спір, однак до матеріалів позову не надано належних відомостей щодо проведення оцінки зазначеного майна компетентними особами, а тому на час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановити точну ціну позову неможливо.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Виходячи з викладеного суддя попередньо визначає суму судового збору що підлягає сплаті позивачем за вимогою майнового характеру в розмірі 6890,00 грн.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ розяснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

Враховуючи викладене, позивачу необхідно уточнити позовну заяву як в частині учасників справи так і в частині заявлених позивачем вимог, а так само надати до суду відомості про ціну позову та докази сплати судового збору у належному розмірі.

При цьому якщо позивачем будуть надані належні докази щодо ціни позову, то судовий збір за вимогою майнового характеру належить сплатити виходячи з такої ціни позову.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро Технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, залишити без руху.

Повідомити позивачу про необхідність усунення викладених недоліків шляхом надання до суду уточненої позовної заяви (з її копіями відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК України), та належних доказів сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. за вимогою немайнового характеру та за вимогою майнового характеру у розмірі 6890,00 грн., або у розмірі, відповідному до належним чином обґрунтованої ціни позову, у строк, не пізніше 3 (трьох) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. А. Прохоров