справа №619/3848/16-ц
провадження №2/619/2064/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.

при секретарі Бурлаковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дергачівська міська рада Харківської області « Про визнання права власності» ,-

В С Т А Н О В И В:

До Дергачівського районного суду Харківської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 Про визнання права власності» .

В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що відповідно договору купівлі продажу від 20.06.1990 року вона придбала ? частину житлового будинку літ. « А-1» 1930 року будівництва , що розташований на земельній ділянці площею 952.5 м.2 та розташований за адресою: Харківська область м. Дергачі пров. Стадіонний буд. 7.

Фактично дана земельна ділянка складала залишки 1200 м.2 на 69 м.2 .

В 1991 році вона збудувала новий будинок літ. « Б-1» з верандою б , житловою площею 28 кв..м, загальною 42.6 м.2 , зареєструвавши його на своє імя.

Відповідно рішення Дергачівської міської ради №26 від 11.02.1992 року житловий будинок літ. « Б-1» , сарай « Б»душ «Г» , вбиральня « Д» було прийняті в експлуатацію та узаконені .

Рішенням Дергачівської міської ради № 37 /5 від 10.03.1992 року житловий будинок було оформлено на імя ОСОБА_1

Відповідно рішення Дергачівської міської ради № 74 /8 від 09.06.1992 року , у звязку з тим , що на одній земельній ділянці знаходилось два домоволодіння , були розподелено долі співвласників , відповідно до яких : ОСОБА_1М виділено 43/50 частини , а ОСОБА_2 -7/50 частини.

В вищевказаній частині житлового будинку відповідач ніколи не проживав , не приводив її до належного стану. Земельна ділянка яку було виділено відповідачу на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26.03.1990 року знаходиться в неналежному стані , не обробляється ОСОБА_2

ОСОБА_1 вказує на те, що нехтування відповідачем своїх обовязків стосовно належного утримання будинку, призвело до того , що він почав руйнуватись . Дані обставини можуть завдати істотної шкоди її майну .

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заперечення відповідно до яких, вказує, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане домоволодіння розподілено на частки , з яких: ОСОБА_1М виділено 43/50 частини , а йому -7/50 частини.

Частина будинку належна йому на підставі договору дарування від 17.12.1990 року ,який було зареєстровано в реєстрі за № 2-3249 та в Дергачівському міжміському БТІ від 05.01.1991 року за № 10. Факт належності 7/50 частини підтверджується свідоцтвом про право власності № 6 виданого від 23.12.2015 року Дергачівською містковою радою Харківської області . Право власності на вказану частину житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 24.12.2015 року та обєкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер № 20.

ОСОБА_2 вказує, що в майбутньому має намір розпоряджатись належним йому майном . Окрім цього позивачем не було внесено на депозитний рахунок суму вартість частки на яку претендує позивач. Крім того право власності є непорушним та недоторканим. Позивачем не було надано жодного доказу стосовно доцільності його позбавлення права власності, окрім цього відсутні будь які обставини зазначені в ст.365 ЦК України на які суд посилається та бере в урахування виносячи рішення даної категорії.

ОСОБА_2 вказує, що припинення право власності завдасть шкоди йому та його сімї.

Позивач в судове засідання не зявилась відповідно до поданої заяви просила суд розглядати справу у її відсутність , без фіксації технічними засобами, на задоволені позову наполягає.

Відповідач в судове засідання не зявився, відповідно до заяви просив суд розглядати справу у його відсутність, заперечуєпроти позову позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгулу справи.

Суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про наступне .

Судом встановлено, що відповідно рішення Дергачівської міської ради № 74 /8 від 09.06.1992 року , у звязку з тим , що на земельній ділянці, що розтавшована за адресою: Харківська область м. Дергачі пров. Стадіонний буд. 7 знаходилось два домоволодіння , було розподелено долі співвласників , відповідно до яких : ОСОБА_1М виділено 43/50 частини , а ОСОБА_2 -7/50 частини.

7/50 частини житлового будинку належні ОСОБА_2 відповідно договору дарування зареєстрованого Дергачівською державною нотаріальною конторою за № 2-3249 від 17.12.1990 року відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв у дар ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель , що розташовані за адресою: м.Дергачі Харківська область пров. Стадіонний буд. 7 .

Право власності на 7/50 частини підтверджено дублікатом свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння № 6 виданого від 23.12.2015 року Дергачівської міською радою Харківської області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2015 року та обєкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер № 20.

Згідно ст. 365 ч.2 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено , що позивачем не було доведено дійсну вартість частини житлового будинку ,що належить відповідачу ,оскільки єдиним належним доказом у сфері експертно оціночної діяльності щодо нерухомих споруд може бути виключно висновок судової будівельно технічної експертизи.

Крім того , позивачем не було внесено на депозитний рахунок суму вартість частки на яку претендує позивач, що є обовязковою умовою розгляду даних категорій справ.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій посилався на ст.365 ЦК України ,як на матеріально правову підставу свого позову .

Відповідно до вищевказаної статті право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином , позивач повинен в обґрунтуванні своє позовної заяви навести на чотири обставини , за відсутності хоча б однієї із яких відповідача не можливо позбавити права власності , що позивачем не було доведено суду.

Частка відповідача є досить значною,адже 7/50 частини ,це майже 20% від загальної частки в нерухомому майні та на даний час можливе спільне користування та володіння майном.

Жодного доказу на те, що частки сторін не можуть бути виділено в натурі позивачем не надано.

Практичних перешкод для спільного користування сторонами спірним житловим будинком не вбачається, оскільки він має два різних виходи .

Відповідно до ст. 59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ч .1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім того , суд вважає , що позбавлення права може завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї

Згідно з ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним , оскільки жодних обґрунтованих мотивів в подібному примусі позивачем не було доведено.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, а власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 43 ч.3 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Дана норма також закріплена в галузевому законодавстві ,а саме в ЦК України в ст. 321 .

Зазначене право також гарантується нормами вказаними в №1 додаткового протоколу Європейської конвенції про захист прав людини основоположних і основоположних свобод , відповідно до яких « Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Неможливість спільного володіння та користування майном як підстава припинення права на частку у спільному майні обґрунтовується позивачем наявністю не зовсім дружніх стосунків між ним та відповідачем, що перешкоджають у повному здійсненні ним прав володіння та користування майном.

Судом встановлено, що між сторонами у справі дійсно склалися неприязні стосунки. Однак, позивач, вказуючи на неможливість спільного користування майном, не надав доказів того, що спільне користування спірним житловим будинком та земельноюділянкою неможливе з вини відповідача.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі статей 16, 59,60 , 319,356,365 , на підставі ст. 43 Крнституції України , керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212,215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дергачівська міська рада Харківської області « Про визнання права власності» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець