Справа № 415/3305/16-ц
Провадження № 2/415/1501/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.12.16 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Бойко С.Л.

при секретарі Тимофієвої О. В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника органи опіки та піклування Лисичанської міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 яка діє також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та по зустрічному позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

06.07.2016 року позивач ОСОБА_6 звернувся суду із позовом до ОСОБА_3 яка діє також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7 і просила визнати їх втративщими право користування житловим приміщенням, квартирою № 107 в будинку № 21 кв-л Дружби народів і м. Лисичанську посилюючись на наступне.

ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі - продажу від 02.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського нотаріальною округу ОСОБА_8, реєстр № 152. В належній позивачу квартири зареєстрована його колишня невістка ОСОБА_3 з малолітньою дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як члени сімї. Відповідачка з 12.04.2011 року не мешкає в належній позивачу квартирі, забрала усі свої речі, про що надала розписку про те, що вивезла меблі та інше майно і претензій до сина позивача, ОСОБА_9 не має. Рішенням Лисичанського міського суду від 27.02.2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірвано. Позивач сплачує за комунальні послуги за відповідачку та дитину, не має можливості розпорядитися своїм власним майном, не має можливості оформити державну субсидію на сплату комунальних послуг. Відповідачка відмовляється знятися з реєстрації разом з дитиною з належної позивачу квартири, у зв'язку з чим він звертається до суду. Відповідачка не мешкає в квартирі з 2011 року, домовленість про збереження за нею права на користування житловим приміщенням в належній позивачу квартири відсутня. Позивач не перешкоджав відповідачці проживати в належній йому квартирі, але вона добровільно виїхала з неї, розірвавши шлюб з сином позивача поділивши майно. Факт того, що ОСОБА_3 з дитиною не мешкає в квартирі з квітня 2011року підтверджується довідкою ЖЕК №5, поясненнями свідків.

Позивач вважає, що відповідачка разом з дитиною не мешкає в спірній квартирі без поважних причин, у зв'язку з чим вони втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, просить визнати ОСОБА_3 з малолітньою дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 у власних інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_7Є звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 На обґрунтування позовних вимог вказувала, що її колишній свекор ОСОБА_6 вказав в позовні заяві, що вона разом малолітньою дитиною зареєстрована у спірній квартирі як член сім'ї. З 12.04.2011 року вона з дитиною не мешкаю в спірній квартирі, вона забрала всі свої речі, про що надала розписку. Відповідач вважає, що вона з дитиною не мешкає в спірній квартирі без поважних причин, а тому її з дитиною необхідно визнати особами, які втратили право користування жилою площею у спірній квартирі. З цим позовом відповідач не згодна з таких підстав. 12.06.2010 року вона уклала шлюб з сином відповідача ОСОБА_9 Під час шлюбу 14.11.2010 року у них народилась дочка ОСОБА_7. Вона, її дочка разом були зареєстровані в спірній квартирі, і проживали разом в тому числі і її колишній чоловік. Із-за того, що ОСОБА_9 зраджував її і не приносив в сім'ю заробітну плату в них часто виникали сварки. 02.02.2011 року ОСОБА_9 повернувся додому з дня народження відповідача в нетверезому стані і між ними виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_9 пішов з квартири в кафе де продовжив вживати горілку. Коли він повернувся, то сварка продовжилась. ОСОБА_9 вимагав щоб вона з трьохмісячною дитиною йшла на роботу. Під час сварки була присутня її мати ОСОБА_10, яка за ці слова вдарила ОСОБА_9 рукою по обличчю. В цей же день із-за цього конфлікту відповідач зі своїм сином вигнали із квартири її з трьохмісячною дитиною на вулицю без речей. При цьому відібрали у неї ключі від спірної квартири. На другий день, 03.02.2011 року вона спробувала повернутись в спірну квартиру для проживання, але відповідач її не пустив. 12.04.2011 року вона в черговий раз прийшла до спірної квартири, але відповідач її не пустив в квартиру. Їй не віддавали її особисті речі. Відповідач поставив вимогу, щоб вона написала розписку про те, що забрала із спірної квартири меблі, кухню, шафу, телевізори і претензій не маю. Так як у неї не було виходу, то вона погодилась на ці умови і написала розписку. Фактично вона забрала два телевізора, шафу-купе, мікрохвильову піч, холодильник. Останні речи залишились в квартирі, які колишній її чоловік продав. 27.02.2012 року вона у судовому порядку розірвала шлюб з ОСОБА_9 Після розірвання шлюбу по ініціативі ОСОБА_9 вона почала підтримувати з ним стосунки і коли ОСОБА_9 приїздив з РФ, де знаходився на заробітках, вона знаходилась в спірній квартирі і вони планували поновити сімейні відносини за ради дитини. Останній раз вона зустрічалась з ОСОБА_9 в лютому 2016 року. Після цієї зустрічі у них різко зіпсувались стосунки і вона зрозуміла, що сімейні відносини поновлені не будуть. По вказаній причині вона не зверталась з позовною заявою до суду про вселення, так як ОСОБА_9 подавав їй надію на примирення і він не наполягав на зняття з реєстрації із спірної квартири її і дитини. Відповідач також на цьому не наполягав. Комунальні послуги вона не сплачувала, так як ними не користувалася. Вважає, що процесуальний строк для подачи позовної заяви про вселення пропущений нею з поважних причин і підлягає поновленню. На підставі викладеного просить поновити процесуальний строк для подачі позовної заяви про вселення, пропущений з поважних причин. Вселити її, ОСОБА_3 і її малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, яка належіть на праві приватної власності ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

У судовому засіданні представник позивача відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі, зустрічний позов не визнала з наступних підстав. Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності її чоловіку, ОСОБА_6 12.06.2010 року її син та ОСОБА_3 уклали шлюб і з дозволу позивача відповідач була зареєстрована та стала проживати у спірній квартирі. В квартирі було зроблено ремонт, встановлені батьками відповідача в кухні меблі. Під час шлюбу 14.11.2010 року у відповідача та її сина народилась дочка ОСОБА_7, яка також була зареєстрована за однією адресою з батьками. В лютому 2011 року між ОСОБА_3 колишньою невісткою стали виникати на побутові підставі конфлікти, сварки. 02.02.2011року під час сварки була присутня мати ОСОБА_3, ОСОБА_10, яка вдарила ОСОБА_9 рукою по обличчю. В цей же день відповідачка зібрала свої речі та дитини та пішла жити до своїх батьків, де проживає до теперішнього часу. Ні хто не виганяв відповідачку з квартири, не забирав ключів від квартири. 12.04.2011року відповідачка приїхала разом з батьками, забрала всі свої речі з квартири, меблі та написала розписку, що ні яких претензій до ОСОБА_9 не має. Речі відповідачка вивозила сама, без присутності будь-кого, через деякий час прийшла до квартири, відкрила двері своїм ключем і забрала остальні речі, ключ від квартири залишила в квартирі. З того часу ОСОБА_3 жодного разу до квартири не приходила, ні коли не ставила питання про вселення в квартиру. Замки в квартирі ніхто не міняв. Син позивача вже давно має іншу сімю з 2013року і ствердження відповідачки, що вона періодично зустрічалась з ОСОБА_9 в квартирі та мали намір поновити подружні відносини є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. ОСОБА_3 з 2013року має іншого чоловіка. Мало того, що ОСОБА_9 вже одружений, він проживає та працює в Росії і приїздить до м.Лисичанськ разом з дружиною дуже рідко. Син зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 буд.№ 19 кв.№144 і надає згоду на реєстрацію дочки, ОСОБА_7 за своєю адресою. Вважає, що у відповідача не має ні яких підстав для вселення в спірну квартиру, так як остання не проживає в квартирі з не поважних причин з 2011року, в квартирі відсутні її та дитини речі, за комунальні послуги ні коли не платила, не приймала ні яких спроб всилитися в квартиру і пропустила усі строки для предявлення позову про вселення. Просить позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити, а в зустрічному позову відмовити.

Представник позивача відповідача, адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та суду пояснила, що позивач є власником квартири квартири АДРЕСА_1 і як власник квартири у відповідності зі ст.ст. 391, 396 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ОСОБА_3 перестала користуватися квартирою у квітні 2011року, коли забрала з квартири свої та дитини речі і стала проживати у квартирі батьків, яка належить їм на праві власності. З 2011року ОСОБА_3 ні разу не пробувала всилитися в квартиру, не зверталась до правоохоронних органів з приводу цього та до суду. Тільки після того, як позивач поставив питання про визнання ОСОБА_3 та її неповнолітньої дитини втративши ми право на користування спірною квартирою, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою про вселення. Таким чином тільки після 5років відсутності в квартирі відповідачка вирішила поставити питання про вселення, при цьому не надала ні єдиного доказу того, що вона з поважних причин не мала змоги проживати та користуватися квартирою. Просить позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити, а в зустрічному позову відмовити.

Відповідач-позивач по справі ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнала, вважає їх безпідставними посилаючись на те, що в лютому 2011року вона залишила квартиру не з своєї волі, їй чинили перепони проживати в квартирі, відібрали ключі, вона разом з донькою переїхала жити до батьків, де проживає до теперішнього часу. В квітні 2011року вона забрала свої особисті речі та речі дитини, меблі зі спірної квартири. Вона неодноразово зустрічалася з колишнім чоловіком, приходила до спірної квартири, де вони зустрічались та домовились про спробу знову жити разом. Однак у останній раз вона зустрічалась з ОСОБА_9 в лютому 2016 року. Після цієї зустрічі у них різко зіпсувались стосунки і вона зрозуміла, що сімейні відносини поновлені не будуть. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити, а її разом з донькою всилити в квартиру.

Представник відповідача позивача адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_6 не визнав, просить у задоволенні їх відмовити, так як вважає, що відповідач-позивач по даній справі має право користуватися спірною квартирою, так як вона була змушена залишити квартиру та забрати свої та дитини речі в квітні 2011року. Комунальні послуги ОСОБА_3 не сплачувала, так як ними не користувалася. Вважає, що процесуальний строк для подачи позовної заяви про вселення пропущений ОСОБА_3 з поважних причин і підлягає поновленню. На підставі викладеного просить поновити процесуальний строк для подачі позовної заяви про вселення, пропущений з поважних причин. Вселити ОСОБА_3 і її малолітню дитину ОСОБА_7 в квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, яка належіть на праві приватної власності ОСОБА_6

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Лисичанської міської ради

ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на розсуд суду.

Вислухавши представників позивача, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

За положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами та доповненнями) , у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Встановлено, що позивач ОСОБА_11 з 02.03.2010 року є власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.03.2010року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області, та зареєстрованого у реєстрі під №152. (а.с.6)

12.06.2010року ОСОБА_9 син позивача, та ОСОБА_3 уклали шлюб.

14.11.2010року народилася ОСОБА_7, батьками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 203128, виданого відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ Луганської області (а.с.31).

Згідно до довідки про склад сімї та зареєстрованих у житловому приміщенні № 3831/10-02 від 04.07.2016року наданої відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, в квартирі № 107 буд.№ 21 квартала Дружби народів м.Лисичанськ зареєстровані ОСОБА_6 - власник з 01.03.2011року, ОСОБА_3 Олександрівна- без родинних відносин, з 22.07.2010року, ОСОБА_7 - онука, з 22.11.2010року.(а.с.10 ).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, та неповнолітньої ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст.316,317,319,321 ЦК України позивач посилався на те, що вони як члени сім'ї власника житла протягом року без поважних причин не проживають в спірній квартирі.

Як вбачається з довідки від 17.06.2016року, складеної головою домового комітету на підставі пояснень жильців будинку №21 кварталу Дружби народів м.Лисичанськ ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3 з січня 2011року в квартирі № 107 вищевказаного будинку не проживає.(а.с.11).

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_3 підтвердила, що з лютого місяці 2011року вона разом з донькою не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, а в квітні 2011року забрала всі свої речі з квартири.

На підтвердження наміру покидати житло добровільно відповідач ОСОБА_3 надала розписку, відповідно до якої 12.04.2011року вона вивезла з квартири меблі, кухню, шафу, телевізор. Матеріальних претензій за ремонт до ОСОБА_9 не має.(а.с.12).

Відповідно до заочного рішення Лисичанського міського суду від 27.02.2012року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, щлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було розірванно. (а.с.9).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є старша по підїзду, де знаходиться спірна квартира. ОСОБА_3 проживала в квартирі 107 з чоловіком, але не довго, через деякий час, десь років 5-6 років тому назад ОСОБА_3 забрала речі та поїхала без скандала. Більше вона ОСОБА_3 не бачила, їй невідомо, щоб в квартиру остання намагалася вселитися, так як ніколи не виникало в підїзді конфліктів та сварок с приводу вселення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона проживає в підїзді, де знаходиться спірна квартира. Дуже давно не бачина ОСОБА_3, так як остання прожила недовго в квартирі, забрала дитину та покинула квартиру. Бачила, як ОСОБА_3 вивозила речі з квартири, скадала ні якого не було. Через деякий час стали з банку приходити листи на імя ОСОБА_3, та виклики до суду, які вона віддавала ОСОБА_6

Відповідач посилається на те, що внаслідок погіршення сімейних стосунків з позивачем вона змушена була в лютому 2011р. залишити спірну квартиру та переїхати житии до батьків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є матірю ОСОБА_3 і 02.02.2011року вона знаходилась в гостях у дочки за адресою: АДРЕСА_4. Між її дочкою та зятем виникла сварка в процесі якої вона вдарила зятя рукою по обличчю. ОСОБА_9 пішов з квартири, а ОСОБА_6 став дзвонити по телефону та вимагати, щоб її дочка з дитиною пішли з квартири. Дочка забрала дитину та свої і дитини речі та переїхала жити до неї з батьком. Більше дочку не пускали в квартиру.

Суд критично оцінює пояснення свідка в частині того, що ОСОБА_3 вигнали з квартири та в подальшому остання не мала змоги користуватися квартирою. ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні і даний факт найшов своє підтвердження в судовому засіданні, що ОСОБА_3 12.04.2011року знаходилась в спірній квартирі, забирала свої речі і не виявляла спроби залишитися проживати в квартирі. Крім того, даний свідок є заінтересованою особу по даній справі, так як є рідною матірю позивачки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона бабусею ОСОБА_3 Їй відомо, що поки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проживали з батьками ОСОБА_9, у них в сімї були добрі відносини між собою. Після укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 стали виникати сварки із за грошей. В лютому 2011року ОСОБА_3 пішла зі спірної квартири. В неї забрали в лютому 2011року ключі від квартири та в квартиру не пускали. Після того, як в квітні 2011року ОСОБА_3 забрала речі з квартири, більше не ходила до квартири та не намагалися в квартиру вселитися. Єгор ще десь на протязі року дзвонив ОСОБА_3 і вона з ним зустрічалась на спірній квартирі. Внучка навіть не намагалася вселитися в квартиру.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що вона не мала вільного доступа до квартири з лютого 2011року, коли її перестали впускати, чим чинились перешкоди у користування квартирою не найшло свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, якщо власник своїми діями буде заважати праву проживання і особа змушена буде залишити житлове приміщення і переїхати, то таку відсутність не можна визнати як відсутність без поважних причин, оскільки такі дії власника слід визначати як поважну причину відсутності субєкта права проживання і його право припиненим не буде.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6, власник квартири своїми діями заважав її праву проживання у спірній квартирі і вона змушена буде залишити житлове приміщення і переїхати до батьків.

ОСОБА_3 в свої позовній заяві та в судовому засіданні пояснювала, що вона неодноразово після розірвання шлюбу з ОСОБА_9 зустрічалась з ним в спірній квартирі і вони планували проживати разом в даній квартирі. Тоді чому відповідач не скористалась даними обставинами та не вселилася в квартиру.

Суд критично оцінює дані пояснення відповідачки, так як було всановленно в судовому засіданні, що ОСОБА_9 з 2013року проживав з іншою жінкою за іншою адресу, часто вони проживають в Росії, де ОСОБА_9 працює і в 05.02.2016року ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 222732 виданого відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області.(а.с.50).

В своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 посилається на те, що її відсутність за спірною адресою є вимушеною, це повязано з тим, що між подружжям були погані стосунки, події, що відбулися в лютому 2011р. змусили її виїхати із спірної квартири. Якщо в сімї виникали сварки, конфлікти, це не є підставою для залишення житла.

Як пояснювала позивач, спірну квартиру вона залишила внаслідок конфлікту і сварки з відповідачем в лютому 2011р., змушена проживати у батьків. Після лютого 2011р. був судовий спір щодо розірвання шлюбу між подружжям в лютому 2012р., але з зустрічним позовом про вселення ОСОБА_3 звернулася лише 07.09.2016року, тобто фактично через пять років. При цьому в матеріалах справи відсутні допустимі докази про те, що ОСОБА_3 чинили перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_3 та неповнолітня дочка ОСОБА_7 вселилися у спірну квартиру як члени сімї власника, цей факт ніхто не оспорює, але не проживання ОСОБА_3 без поважних причин протягом пяти років за адресою спірної квартири у відповідності з вимогами ч2ст.405 ЦПК України дає підставу для висновку, що ОСОБА_3 втратила право користування спірним житлом.

Враховуючи, що суд дійшла висновку, що позивач на підставі ч. 2ст.405 ЦК України втратила право користування спірним житлом, вимоги позивача про її вселення в спірну квартиру не підлягають задоволенню.

Місце проживання дитини визначається за місцем проживання її батьків.

Заявивши позовні вимоги про вселення в спірну квартиру ОСОБА_3 діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_7 Дитина є неповнолітньою, місцем проживання неповнолітніх є місце проживання їх матері, тому позов про вселення неповнолітньої дитини в спірну квартиру також не підлягає задоволенню.

В той же час, батько дитини, ОСОБА_9 не заперечує проти реєстрації доньки за його місцем проживання та реєстрації: АДРЕСА_5.

Керуючись ст. ст.10.60 ЦПК України, ст.ст.401, 405 ч.1 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування квартирою №107 в будинку № 21 кварталу Дружби народів м.Лисичанськ.

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення у квартиру АДРЕСА_6 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - головуючий: С.Л.Бойко