________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4970/16-ц
Провадження № 2/520/3139/16
УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

29.07.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було збільшено та просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь грошові кошти за договором позики від 22.02.2013 року у розмірі 15 000 євро та 40 000 доларів США, проценти за користування його коштами у розмірі 7 923, 79 євро та 21 085,46 дол. США, 3 % річних в сумі 1 462,50 євро та 3 900 дол. США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь грошові кошти за договором позики від 04.10.2013 року у розмірі 68 000 дол. США, 3 % річних в сумі 5 780 дол. США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також пеню в розмірі 158 709 гривень; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь грошові кошти за договором позики від 11.11.2012 року у розмірі 51 000 дол. США, 3 % річних в сумі 4 207, 50 дол. США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також пеню в розмірі 119 032 гривень. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890 грн. покласти на відповідачів.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори позики, відповідно до умов якого він передав відповідачам у борг грошові кошти.

Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою виконати умови договорів, однак відповідачі від зустрічі ухиляються, борг до теперішнього часу не повернули. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 23.05.2016 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось, 29.07.2016 року, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду з клопотанням, в якому просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), а саме на: квартиру за № 63 у будинку за № 49/1 по вулиці Фонтанська дорога у місті Одеса; квартиру за № 23 у будинку за № 123 корпус 4 по вулиці Люстдорфська дорога у місті Одеса; а також заборонити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) виїзд за межі України на період розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст. 152 ч.1 п. 1 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, клопотання позивача, вважає, що в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 151 ч. 3 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму клопотанні представник позивача просить суд накласти арешт на квартиру за № 63 у будинку за № 49/1 по вулиці Фонтанська дорога у місті Одеса та квартиру за № 23 у будинку за № 123 корпус 4 по вулиці Люстдорфська дорога у місті Одеса, які нібито зареєстровані за відповідачем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проте будь-яких доказів належності зазначеного нерухомого майна відповідачу суду надано не було, що, враховуючи також співмірність заходів забезпечення заявленим вимогам, унеможливлює задоволення клопотання.

Більш того, з Інформаційнної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 63980088 від 21.07.2016 року вбачається, що за відповідачем ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.

Вирішуючи питання по суті, суддя також бере до уваги, що з клопотанням про витребування доказів з метою встановлення належності майна позивач до суду не звертався.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що подана заява задоволенню не підлягає, так як доказів належності нерухомого майна суду надано не було.

Стосовно обмеження боржника у праві виїзду, суд вважає, що такі вимоги, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, задоволенню не підлягають.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 01.06.2011 року, тимчасове обмеження у виїзді за кордон у зв'язку з порушенням цивільної справи не може застосовуватися як спосіб забезпечення позову.

Крім того, в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний Суд України зазначив, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 371 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153, 168, 209, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Куриленко О. М.