У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 28 вересня 2012 року ОСОБА_5 власноруч написав розписку, в якій зазначив, що у травні 2000 року він отримав від позивачки борг у розмірі 6 000 доларів США. Вказану суму відповідач зобов'язався повернути позивачці рівними частинами у наступному порядку: до кінця листопада 2012 року - 2 000 доларів США, до кінця березня 2012 року - 2 000 доларів США, до кінця червня 2012 року - 2 000 доларів США.

25 грудня 2012 року відповідачем повернуто тільки 1 000 доларів США, про що позивачем на зворотній стороні оригіналу розписки від 28 вересня 2012 року зроблено відповідний запис. Залишок суми боргу у розмірі 5 000 доларів США позичальник відмовляється повернути у добровільному порядку, тому позивачка просила суд стягнути з відповідача борг у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 120 318 грн станом на 24 листопада 2015 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 5 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 120 318 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з розпискою від 28 вересня 2012 року, написаної ОСОБА_5 власноручно, у травні 2000 року він отримав у ОСОБА_4 борг у розмірі 6 000 доларів США. Вказану суму відповідач зобов'язався повернути позивачці рівними частинами у наступному порядку: до кінця листопада 2012 року - 2 000 доларів США, до кінця березня 2012 року - 2 000 доларів США, до кінця червня 2012 року - 2 000 доларів США. 25 грудня 2012 року відповідачем повернуто тільки 1000 доларів США, про що позивачем на зворотній стороні оригіналу розписки від 28 вересня 2012 року зроблено відповідний запис (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону та договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Доводи відповідача та його представника на те, що грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США 25 грудня 2012 року відповідач не повертав позивачці не можуть бути взяті до уваги, оскільки факт повернення коштів у зазначеній сумі і в зазначену дату не спростовано належними і допустимими доказами у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст. 264 ЦК України та обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Маляренко А.В.