ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Національного університету оборони імені Івана Черняховського до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про виселення без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Національний університет оборони імені Івана Черняховського звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачі без достатніх правових підстав проживають у кімнаті АДРЕСА_1. Оскільки рішення про виділення відповідачам кімнати в гуртожитку адміністрацією університету не приймалося, ордер на вселення не видавався, у них не виникло права на вселення та користування зазначеною кімнатою. Посилаючись на те, що відповідачі відмовляються добровільно звільнити займане приміщення у гуртожитку, позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7, із зазначеної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, із кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що будівля по вул. Россошанській, 3 корпусу 2 (211) військового містечка 147 у м. Києві є гуртожитком, який входить до житлового фонду університету та знаходиться на його балансі, що підтверджується довідкою Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 07 жовтня 2008 року № 303/25/1-1720, розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві від 27 вересня 2007 року № 986 «Про затвердження дислокації житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Дарницькому районі м. Києва», штатним розкладом на гуртожиток, актом технічного стану від 09 серпня 2003 року № 5 та актом прийому виконаних робіт від 09 серпня 2001 року.

Відповідно до довідки відділу експлуатації та ремонту фондів Національного університету оборони України ім. І. Черняховського від 27 травня 2015 року № 351/71/517 ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 і ОСОБА_6 займають кімнату АДРЕСА_1.

Також встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою форми № 3 від 26 серпня 2015 року (а. с. 66).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності позовних вимог, оскільки позивачем доведено факт самовільного зайняття спірної кімнати відповідачами та проживання останніх у вказаній кімнаті без достатніх правових підстав.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно зі ст. ст. 127, 128, 129 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. За змістом указаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають із підприємством у трудових відносинах.

Порядок надання жилої площі в гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положенням про гуртожиток, затвердженим Радою Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (далі - Примірне положення).

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку із роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в ч. 2 цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій відповідно до положень ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України правильно визначившись із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, обґрунтовано виходили із того, що ордер на заняття спірного приміщення ОСОБА_4, ОСОБА_5 або ОСОБА_6, не видавався, вселення відповідачів до гуртожитку було проведено з відома адміністрації позивача на підставі дозволу без укладення цивільно-правової угоди, а крім того відповідачі зареєстровані за іншою адресою, тому суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів із гуртожитку без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик