УХВАЛА

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 січня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») було укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку площею 2,72 га, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області та належить йому на праві власності. Вказував на те, що протягом дії договору оренди відповідач у порушення умов укладеного між сторонами договору оренди, систематично не сплачував кошти за використання належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, орендну плату за 2011 - 2013 роки, яку виплатив лише частково наприкінці 2013 року.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача га його користь 2 317 грн 20 коп., в тому числі заборгованість з орендної плати у сумі 1 762 грн 35 коп., 3 % річних у сумі 105 грн 45 коп., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 449 грн 40 коп.; розірвати договір оренди землі від 6 січня 2005 року, який укладений між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» та зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України; стягнути з відповідача на його користь витрати на судовий збір у сумі 487 грн 20 коп.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про розірвання договору оренди землі та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Отже, судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за орендну плату не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011-2012 роки виплачена хоча із порушеннями визначених договором строків, проте у повному обсязі і з урахуванням інфляційних збитків та пені. Суд вважав, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

З такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

6 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку площею 2,72 га, зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн.

28 листопада 2006 року зазначений договір зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України».

За укладеним між сторонами договором нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 29 466 грн 74 коп. (п. 5 договору); орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі (п. 9); за користування земельною ділянкою відповідач зобов'язується вносити орендну плату у грошовій формі розміром 442 грн, що становить 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельного паю (п. 10); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 11 договору); орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п. 12 договору); розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції (п. 14); у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01 % від невиплаченої суми за кожен день прострочення (п. 14а); орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п. 28); дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом (п. 36).

Пунктом 36 договору оренди землі передбачено припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

1 січня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір, яким збільшено до 10 років строк оренди, а також визначено, що орендна плата вноситься у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Також установлено, що 30 грудня 2013 року позивачу було перераховано 3 425 грн 78 грн. орендної плати.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що відповідач несвоєчасно сплачує орендну плату за землю. Зокрема, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» сплачено орендну плату за 2011 та 2012 роки у неналежних платіжних періодах, а саме: у 2013 році.

Саме по собі поняття «несвоєчасна сплата» означає несплату певної суми коштів у певний строк, зокрема, у даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Так, п. 12 укладеного між сторонами договору оренди землі встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Згідно із ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У даному випадку такою подією є виплата орендної плати саме до 30 грудня кожного року.

Таким чином, у даному випадку невиконання відповідачем обов'язку сплатити орендну плату у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати.

З матеріалів справи, зокрема видаткових касових ордерів від 30 грудня 2013 року, вбачається, що орендар неодноразово (систематично), протягом двох платіжних періодів підряд (протягом двох років) не сплачував позивачу орендну плату у строк, передбачений умовами договору.

Водночас договором оренди землі передбачено, що платіжним періодом для сплати орендної плати є кожен поточний рік дії договору до 30 грудня.

Орендна плата за 2011-2012 роки сплачена орендодавцю лише у грудні 2013 року, тобто з порушенням умов договору та норм ст. 129 ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами оренди. При цьому про причину її несплати протягом вказаного періоду відповідач не повідомляв.

Тобто протягом двох років підряд внаслідок систематичної несплати орендної плати позивачка значною мірою була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору оренди, а саме: можливості щороку отримувати орендну плату за користування її земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору оренди, суди на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України не врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, згідно із якою договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання, та, незважаючи на наявність факту сплати орендної плати за 2011-2012 роки лише у 2013 році, тобто те, що протягом двох років підряд мала місце систематична несплата орендної плати саме у строк, передбачений договором оренди землі (до 30 грудня кожного року), не надали належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі, не врахували наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки та дійшли передчасного висновку про те, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик