АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1584/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2270/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

при секретарі Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", товариства з обмеженою відповідальністю «УкрпромБанк», приватного підприємства "КремАвто-Плюс" про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір поруки №14/Zпор-08 від 27 березня 2008року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 припиненим.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.03. 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та приватним підприємством «Крем Авто-Плюс» укладено кредитний договір №14/К-08, відповідно до умов якого позичальник отримав 1400000 грн. строком до 26.03.2015 року під 19% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 27.03. 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №14/Zпор-08.

Умовами договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується повернути кредит в розмірі 1400000 грн., сплатити відсотки, комісії та штрафні санкції.

Пунктом 5 договору поруки визначено, що у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов'язаний сплатити заборгованість.

Згідно п. 14 договору поруки, всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі за підписом уповноваженого представника сторони, що відправила повідомлення, засвідченої її печаткою, а якщо ця сторона є фізичною особою тільки підписом цієї особи, та надіслані рекомендованим листом, кур'єром або вручені особисто за зазначеними у цьому договорі адресами сторін. Датою надіслання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення.

При цьому, судом встановлено, що будь-яких доказів як то про направлення банком на ім'я поручителя ОСОБА_2, так і про отримання останнім письмової вимоги про сплату заборгованості матеріали справи не містять.

Також суд встановив, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, натомість п. 16 містить посилання на те, що договір поруки вступає в силу з дати його підписання та діє по дату повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Визнаючи договір поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки це строкове зобов'язання, яке відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст. 252 ЦК України визначається календарним обрахуванням (роками, місяцями, тижнями, днями, годинами). Оскільки в самому договорі вказано про його дію до повного виконання зобов'язань, то необхідно застосовувати положення ч.4 ст.559 ЦК України. Враховуючи, що кредитор в передбаченому законом порядку протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до поручителя, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договору поруки припиненим в силу ч.4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах з кредитором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 17.09.2014 року по справі №6-53цс-14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З кредитного договору, укладеного між ТОВ «УкрпромБанк» та ПП «КремАвто-Плюс»вбачається, що строк дії договору сторони визначили до 26 березня 2015 року. Відповідно до п. 4.1 повернення кредиту позичальником здійснюється щомісячно шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитування (додаток №1).

Як в суді першої інстанції, так і колегією суддів були оглянуті матеріали цивільних справ (в подальшому об'єднані в одне цивільне провадження) за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ПП «КремАвто-Плюс» та за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про припинення договору поруки .

Так, з матеріалів справи за позовом банку вбачається, що з позовом про стягнення солідарної заборгованості з позичальника та поручителя банк звернувся в квітні 2014 року.

При цьому, з наданих банком документів слідує, що позичальником останній раз щомісячний платіж по сплаті процентів був здійснений в грудні 2011 року, хоча до цього часу прострочена заборгованість вже мала місце і станом на жовтень 2009 року становила 115599,46 грн., у зв'язку з чим 14.10.20009 року між банком та позичальником було укладено договір про реструктуризацію.

Таким чином, вказаними матеріалами справи доводиться, що після грудня 2011 року позичальник не виконував свої зобов'язання по сплаті щомісячних платежів, а відтак у банку виникло право на пред'явлення вимоги до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, який в даному випадку необхідно обраховувати з січня 2012 року.

Враховуючи, що передбачене ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання необхідно розуміти як пред'явлення кредитором саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя, колегія суддів звертає увагу на те, що само по собі звернення з таким позовом лише в серпні 2014 року не свідчить проте, що таке пред'явлення позову було здійснено у встановленому законом порядку.

Так, ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.12.2014 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ПП «КремАвто-плюс» про стягнення заборгованості за кредитом, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.02.2015 року, залишено без розгляду з тих підстав, що остання подана до суду з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України (не сплачено судовий збір).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав, визначених положеннями ч.4 ст.559 ЦК України, для визнання договору поруки припиненим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції .

Так, твердження банку про те, що договір поруки є похідним від основного зобов'язання та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору, а відтак відсутні правові підстави для визнання його припиненим, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки воно не ґрунтується на законі (ст.ст. 251,252 ЦК України) та суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 17.09.2014 року по справі №6-53цс14, яка є обов'язковою для виконання судами.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не враховано факт своєчасного пред'явлення кредитором до поручителя та боржника позову про стягнення солідарної заборгованості в квітні 2014 року, тобто протягом строку дії договору поруки.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Обов'язковою умовою пред'явлення позову до суду, а в даному випадку пред'явлення кредитором позовної вимоги до боржника та поручителя протягом строку дії договору поруки - є пред'явлення такого позову в передбаченому законом порядку, тобто з дотриманням вимог ст.ст.119,120 ЦПК України.

Між тим, зазначений позов був поданий з порушенням встановлених законом вимог, позаяк не був оплачений судовим збором, тому був залишений судом без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, а відтак сам про собі факт лише звернення до суду з таким позовом не тягне жодних процесуально - правових наслідків і не є тотожним поняттю «пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку позовної вимоги до поручителя».

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :