У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівська міська рада, про відновлення становища, яке існувало до порушення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Галицька районна адміністрації Львівської міської ради (далі - ГРА ЛМР) звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, який перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні у Львівському комунальному підприємстві «Старий Львів» (далі - ЛКП «Старий Львів»). Зазначає, що всупереч вимог рішення виконавчого комітету ЛМР від 31 серпня 2007 року № 643 «Про впорядкування заміни та встановлення віконних і дверних заповнень фасадів на території історичного ареалу м. Львова» відповідачами здійснено самовільну заміну дерев'яних віконних заповнень на металопластикові, у зв'язку з чим постановою адміністративної комісії ГРА ЛМР від 12 березня 2015 року № 38 відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 92 КУпАП. За таких обставин, просив задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 9 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за власні кошти привести самовільно встановлені 4 віконні заповнення у квартирі АДРЕСА_1 до автентичного вигляду, шляхом їх заміни з пластикових на дерев'яні. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Установлено, що відповідачі самовільно здійснили встановлення пластикових віконних заповнень у квартирі АДРЕСА_1 з фасаду будинку взамін дерев'яних. Про факт самовільного встановлення відповідачами віконних заповнень у квартирі позивачу стало відомо у січні 2015 року, а тому відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про охорону культурної спадщини» юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім терторіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до Закону.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про зобов'язання відповідачів за власні кошти привести самовільно встановлені віконні заповнення до автентичного стану, оскільки заміна дерев'яного віконного заповнення на металопластикові здійснена самовільно, без відповідного дозволу органу охорони культурної спадщини.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта