Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Приватне підприємство «Муссон», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ПП «Муссон», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, посилаючись на те, що 05 жовтня 2007 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ПП «Муссон» було укладено кредитний договір № 15/07, за умовами якого ПП «Муссон» отримало кредитну лінію у розмірі 1 000 000 грн на поповнення обігових коштів на термін до 04 жовтня 2013 року із сплатою відсотків у розмірі 25 % річних.

На забезпечнення виконання зобов'язання ПП «Муссон» за кредитним договором № 15/07 між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 109/07 від 5 жовтня 2007 року, за яким з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою від 05 серпня 2009 року, в іпотеку передано житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв. м, заставною вартістю предмета іпотеки в розмірі 1 616 000 грн. Будинок належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Також 28 травня 2008 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 56/08, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 500 000 доларів США на термін до 28 травня 2018 року із сплатою відсотків в розмірі 15% за своєчасне погашення кредиту та 20 % річних у випадку несвоєчасного погашення щомісячних платежів. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 56/08 укладено іпотечний договір № 76/08 від 28 травня 2008 року, за яким в іпотеку передано житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв. м, заставною вартістю предмету іпотеки в розмірі 1 616 000 грн, а також іпотечний договір № 77/08 від 28 травня 2008 року, за яким в іпотеку передано адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у АДРЕСА_2 загальною площею 786, 9 кв. м, заставною вартістю 3 058 048,80 грн, що належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Боржники ПП «Муссон» та ОСОБА_4 допустили порушення виконання зобов'язань за кредитними договорами, внаслідок чого станом на 10 жовтня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі: за кредитним договором № 15/07 - 735 303,43 грн; за кредитним договором № 56/08 - 717 926,16 доларів США, що еквівалентно 5 239 247,88 грн. Відповідно до умов іпотечного договору №109/07 від 5 жовтня 2007 року, а також відповідно до умов іпотечних договорів № 76/08 від 28 травня 2008 року та № 77/08 від 28 травня 2008 року в рахунок погашення заборгованості банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ПАТ «Банк Кіпру» права власності на предмети іпотеки: житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв м, заставною вартістю в розмірі 1 616 000 грн, а також на адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у АДРЕСА_2, загальною площею 786, 9 кв. м, заставною вартістю 3 058 048, 80 грн, що належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ПП «Муссон» за кредитним договором № 15/07 від 05 жовтня 2007 в сумі 735 303,43 грн, у тому числі: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 610 000, 00 грн, простроченої заборгованості за процентами за кредитом в сумі 120 845, 21 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 4 458,22 грн, та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 56/08 від 28 травня 2008 року в сумі 717 926,16 доларів США, що еквівалентно 5 239 247,88 грн, у тому числі: залишок за кредитом - в сумі 311 075,00 доларів США, що еквівалентно 2 486 422,48 грн, прострочена заборгованість за кредитом - в сумі 166 383, 03 доларів США, що еквівалентно 1 329 899,56 грн., нараховані проценти за кредитом - 3 699,82 доларів США, що еквівалентно 29 572,66 грн, прострочені нараховані проценти за кредитом 205 039,94 доларів США, що еквівалентно 1 638 884,24 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 253 604,86 грн, звернуто стягнення на предмети іпотеки, власником яких є ОСОБА_4 М.І.: житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв. м, заставною вартістю в розмірі 1 616 000 грн, а також на адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у м. Запоріжжя, вул. Теплобудівна, 15, загальною площею

786, 9 кв. м, заставною вартістю в розмірі 3 058 048, 80 грн, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Банк Кіпру. Визнано за ПАТ «Банк Кіпру» право власності на наведені вище предмети іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня

2014 року рішення суду першої інстанції частково змінено, а також скасовано в частині звернення стягнення шляхом визнання права власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв. м, заставною вартістю в розмірі 1 616 000 грн, що належить ОСОБА_4, у задоволенні позову в цій частині відмовлено на підставі Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Неос Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між Акціонерним Банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником прав та обов'язків якого став ПАТ «Банк Кіпру» та ПП «Муссон» укладено кредитний договір № 15/07, до якого 05 серпня 2009 року та 02 липня 2010 року додатковими угодами внесені зміни. За умовами договору ПП «Муссон» отримало кредитну лінію на поповнення обігових коштів в сумі 1 000 000 грн на термін до 04 жовтня 2013 року зі сплатою 25% річних.

Також 28 травня 2008 року між Акціонерним Банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником прав та обов'язків якого став ПАТ «Банк Кіпру», та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № 56/08, до якого додатковими угодами від 25 липня 2009 року та від 21 вересня 2009 року внесені зміни. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору № 56/08 банк взяв на себе зобов'язання відкрити ОСОБА_4 кредитну лінію на поточні потреби в сумі 500 тис. доларів США строком з 28 травня 2008 до 25 травня 2018 року зі сплатою 15 % річних, із сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 15 % річних за строковий кредит та 20 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором.

На забезпечення виконання кредитного договору № 15/07 між ПП «Муссон», банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір

№ 109/07 від 5 жовтня 2007 року, за умовами якого у забезпечення виконання умов кредитного договору № 15/07 в іпотеку передано житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв м, заставною вартістю в розмірі 1 616 000 грн, що належить ОСОБА_4 на праві власності.

05 серпня 2009 року та 02 липня 2010 року до іпотечного договору № 109/07 сторонами укладені додаткові угоди, якими передбачено, що за кредитним договором № 15/07 ПП «Муссон» зобов'язане повернути Іпотекодержателю в термін до 04 жовтня 2013 року кошти в сумі 1 000 000 грн зі сплатою 25 % річних. У разі невиконання зобов'язання іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки.

На забезпечення виконання кредитного договору № 56/08 між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 76/08 від

28 травня 2008 року, за умовами якого у забезпечення виконання умов Кредитного договору № 56/08 в іпотеку передано житловий будинок у АДРЕСА_1, загальною площею 101,4 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 537 кв. м, заставною вартістю в розмірі 1 616 000 грн, що належить ОСОБА_4 на праві власності.

27 липня 2009 року до іпотечного договору № 76/08 сторонами укладено додаткову угоду, якою передбачено, що за кредитним договором № 56/08 ОСОБА_4 зобов'язується повернути Іпотекодержателю в термін до 25 травня 2018 року кошти в сумі 500 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних.

За умовами договору іпотеки банк як іпотекодержатель у разі невиконання зобов'язання набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки.

На забезпечення виконання кредитного договору № 56/08 між банком та ОСОБА_4 також укладено іпотечний договір № 77/08 від 28 травня 2008 року, за умовами якого у забезпечення виконання умов Кредитного договору № 56/08 в іпотеку передано адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у АДРЕСА_2 загальною площею 786, 9 кв м, заставною вартістю в розмірі 3 058 048,80 грн, що належить ОСОБА_4 на праві власності.

28 липня 2007 року до іпотечного договору № 77/08 сторонами укладено додаткову угоду, якою передбачено, що за кредитним договором № 56/08 ОСОБА_4 зобов'язується повернути Іпотекодержателю в термін до 25 травня 2018 року кошти в сумі 500 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних. За умовами договору іпотеки банк як іпотекодержатель у разі невиконання зобов'язання набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки жодним із укладених між сторонами договорів іпотеки не передбачено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку звернення стягнення за рішенням суду, а йдеться лише про позасудовий порядок вирішення спору, а тому відсутні підстави для набуття позивачем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», в інтересах якого діє ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов