Справа №. 156/14/14-ц
Номер провадження: 8/156/5/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Шумського А.А.,

за участю: секретаря - Кирилюк Л.М.,

заявника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець ВДВС ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Іваничівського районного суду від 09 січня 2014 року задоволено подання ВДВС і обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань.

В заяві про перегляд ухвали суду ОСОБА_1 посилається на те, що він ухвалу Іваничівського районного суду про його обмеження у праві виїзду за межі України не отримував. Про розгляд судового засідання 09.01.2014 року повідомлений не був. Він не міг повідомити суду обставини, які мають істотне значення по справі. З його боку не було винної поведінки по несплаті аліментів. Вважає, що умисне ухилення боржника від виконання зобовязань має місце лише тоді, коли у нього є всі реальні можливості його виконати, але він ухиляється. На час розгляду справи у нього було відсутнє майно, а також грошові кошти, він не працював, а тому тимчасово не міг виконати зобовязання по сплаті аліментів. В нього склалися важкі матеріальні та сімейні обставини. При його участі у розгляді справи він повідомив би суду, обставини, які мають істотне значення по справі, а відтак рішення суду могло б бути іншим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав, пославшись на обставини, зазначені в заяві, та додатково пояснив, що має можливість працевлаштуватися у Польщі.

Представник ВДВС ОСОБА_2 в судовому засідання проти задоволення заяви не заперечив, оскільки борг по іншому виконавчому провадженню ОСОБА_1 вже погашено.

Заслухавши заявника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала суду - скасуванню.

Подання мотивоване тим, що на виконання у ВДВС Іваничівського РУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-85/2004 від 24.03.2004 року, виданий 26.04.2004 року Локачинським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5, 2307.2002 р.н. та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 100 грн. на двох дітей, починаючи з 17.03.2004 року. ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей не сплачує, тому станом на 01.01.2014 року утворилася заборгованість у сумі 5100 грн.

Згідно ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або виїзду керівника боржника - юридичної особи - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи), і таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Суд, приймаючи рішення про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України виходив з того, що по виконавчому листу № 2-85/2004 від 24.03.2004 року, виданого Локачинським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей відкрито виконавче провадження. Рішення суду ОСОБА_1 не виконує, що свідчить, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, доведення якого є обов'язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, в матеріалах даної справи немає і судом в оскаржуваній ухвалі від 09.01.2014 року не наведено мотивів, з яких він вважав такий факт встановленим.

Виконавче провадження судом не досліджувалося. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що головний державний виконавець викликав боржника до відділу, будь-які попередження чи підтвердження інших форм реагування на невиконання рішення суду.

Суд обмежив боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх аліментних зобовязань по виконавчому листу на майбутнє, оскільки боржник зобов'язаний по рішенню суду сплачувати аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, тобто до 23.07.2020 року, що є неприпустимим.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що немає необхідності задоволення подання державного виконавця та встановлення щодо боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки наведені у поданні обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є безпідставним і необґрунтованим.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд ухваленого рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами, з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК України посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду подання ВДВС судом. У звязку з чим він не міг повідомити суд про обставини, які мають істотне значення по справі та надати суду докази поважності причин невчасної сплати аліментів. Частково аліменти сплачувалися ним стягувачу.

Умисне ухилення боржника від виконання зобовязань по сплаті аліментів має місце лише тоді, коли у нього є всі реальні можливості його виконати, але він умисно ухиляється від цього. В цей час в нього склалися важкі матеріальні та сімейні обставини. В нього не було умислу на свідоме невиконання зобовязань по сплаті аліментів .

Та обставина, що заявник не в змозі був погасити всю заборгованість одночасно по аліментах не свідчить про його ухилення від сплати аліментів.

Із довідки від 09.01.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 в судовому засіданні участі не приймав, виконавче провадження судом не оглядалося. Судом було досліджено лише подання ВДВС, виконавчий лист, постанову про відкриття виконавчого провадження та рахунок заборгованості по аліментах.

Суду не були відомі обставини при винесенні рішення, які мав надати ОСОБА_1 при участі його у розгляді справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення у звязку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі заявнику .

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючисьст.ст. 361, 365, 366, 377-1 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іваничівського районного суду від 09.01.2014 року у даній справі скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання головного державного виконавця ВДВС Іваничівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом пяти днів з моменту її проголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно

Суддя А.А.Шумський