Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій визначено Деснянському районному суду м. Києва.

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу за договором банківського вкладу з невиплаченими відсотками та штрафними санкціями за договором № SАМDN0603 від 12 січня 2010 року в розмірі 61 170, 64 дол. США. та за договором № SАМDN 2603 від 08 січня 2013 року в розмірі 48513, 01 дол. США. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 січня 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір, ставка за яким становить 11,5 % річних. Відповідно до умов зазначеного договору позивач вніс на рахунок банку суму в розмірі 31 000 дол. США. Крім того, 08 січня 2013 року між позивачем та банком укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивач вніс на рахунок банку грошові кошти в розмірі 25000 доларів США, розмір процентів за користування коштами становив 9 % річних.

Наприкінці 2014 року відповідач у зв'язку з припиненням функціонування його банківських відділень та території АРК Крим рахунок позивача заблокував та нарахування відсотків припинив.

29 червня .2015 року та 31 липня 2015 року позивач звернувся до Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про розірвання договору та повернення депозиту з відсотками. Зазначена заява отримана відповідачем та залишена без задоволення.

23 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № SАМDN 0603 від 12 січня 2010 року: 31000 доларів США - сума вкладу; 5180,39 доларів США - не нараховані відсотки за період з 12 березня 2014 року по 22 лютого 2016 року (із розрахунку 11,5 % річних з 12 березня 2014 року по 6 серпня 2015 року та 1 % річних з 7 серпня 2015 року по 22 лютого 2016 року); 23173,57 доларів США - пеня за період з 12 березня 2014 року по 22 лютого 2016 року; 1816,68 доларів США - 3 % річних за період з 12 березня 2014 року по 22 лютого 2016 року. Крім того, за договором № SАМDN 2603 від 08 січня 2013 року просив стягнути 25000 доларів США - сума вкладу; 3317,81 доларів США - не нараховані відсотки за період з 8 березня 2014 року по 22 лютого 2016 року ( ( із розрахунку 9 % річних з 8 березня 2014 року по 6 серпня 2015 року та 1 % річних з 7 серпня 2015 року по 22 лютого 2016 року); 18723,97 доларів США - пеня за період з 8 березня 2014 року по 22 лютого 2016 року; 1471,23 доларів США - 3 % річних за період з 8 березня 2014 року по 22 лютого 2016 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму банківського вкладу з невиплаченими відсотками та штрафними санкціями за договором № SАМDN 0603 від 12 січня 2010 року в розмірі 61 170, 64 дол. США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму банківського вкладу з невиплаченими відсотками та штрафними санкціями за договором № SАМDN2603 від 08 січня 2013 року в розмірі 48513, 01 дол. США

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь держави судові витрати в розмірі 6090 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у задоволенні заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.25), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 12 січня 2010 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастополь був укладений Договір банківського вкладу № SАМDN 0603 «СТАНДАРТ», відповідно якого сума вкладу становила 31 000 дол. США, строк вкладу - до 12 лютого 2010 року включно зі сплою відсотків в розмірі 11.5% річних (а.с. 9).

08 січня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастополь було укладений Договір банківського вкладу № SАМDN2603 «СТАНДАРТ», відповідно якого сума вкладу становила 25 000 дол. США, строк вкладу - шість місяців, зі сплою відсотків в розмірі 9 % річних (а.с. 11).

Згідно з умовами зазначених договорів, якщо по закінченні терміну вкладу клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично пролонгується ще на один строк.

Відповідно до умов договору клієнт та банк мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвати договір, а термін вкладу не закінчився, останньому повертається сума вкладу. За неповний період вкладу відсотки сплачуються за зниженою процентною ставкою.

Факт внесення позивачем коштів на рахунки банку підтверджується квитанціями, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, копії містяться в матеріалах справи (а.с. 10, 11).

29 червня 2015 року та 31 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання вищезазначених договорів банківського вкладу, повернення належних йому коштів та сплати відсотків (а.с. 12, 16).

Зазначені звернення позивача отримані відповідачем та залишені без реагування (а.с.13, 17-19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання ПАТ КБ «ПриватБанк» умов укладених між сторонами договорів депозиту є підставою для стягнення з банку вказаних грошових коштів, із урахуванням процентів за користування депозитами, а також пені та трьох процентів річних у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу) До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 1 статті 1061 ЦК України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно із ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» умов укладених між сторонами договорів депозиту не виконав, суму вкладу та проценти, які підлягали нарахуванню, не повернув, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача порушені, суми вкладу та проценти, нараховані в розмірі, визначеному умовами договорів за період до 6 серпня 2015 року, підлягають стягненню. Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів, нарахованих з 7 серпня 2015 року в розмірі 1 % річних, оскільки ОСОБА_4 31 липня 2015 року звернувся до банку з заявою про розірвання договорів та повернення вкладу, а тому після розірвання договору підстави для нарахування процентів в розмірі, визначеному умовами договору, відсутні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами договору та внесення коштів на рахунок не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми вкладів та процентів за весь час користування грошовими коштами, виходячи з наступного.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів ( депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов»язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст.1059 ЦК України, п.1.4 Положення, п.2.9 глави 2 розділу IVІнструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-352цс16 від 6 квітня 2016 року).

Оскільки встановлено і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що сторони 12 січня 2010 року та 8 січня 2013 року уклали договори, на вимоги яких ОСОБА_4 вніс на відповідні рахунки, а банк прийняв від нього відповідно 31000 доларів США та 25000 доларів США, позивачу видані квитанції, які містять найменування банку (філія, відділення) Севастопольська філія ПриватБанк, дату здійснення операції, платника, підпис працівника банку та печатка філії.

За таких обставин письмова форма договорів банківського вкладу - Договору №SАМDN 0603 «СТАНДАРТ» від 12 січня 2010 року та Договору №SАМDN2603 «СТАНДАРТ» від 8 січня 2013 року була додержана сторонами, оскільки внесення грошових коштів підтверджується вищезазначеними документами, в тому числі їх оригіналами.

Доводи апеляційної скарги про неможливість виконання відповідачем зобов'язань за договорами, що укладені з філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» через обставини форс-мажору, що не залежить від волі сторін, а також відсутність можливості перевірити наявність грошових кошів на рахунках позивача через відсутність доступу до інформації щодо клієнтів, що уклади договори з філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» , з посиланням на Постанову Правління Національного банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» - не заслуговують на увагу з огляду на те, що договори вкладу укладені позивачем з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», юридичною адресою місцезнаходження якого є м.Дніпро, отже той факт, що зазначені договори укладені з філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», не заслуговують на увагу та не звільняють відповідача від виконання своїх зобов'язань перед позивачем. Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ст..95 ЦК України є філією, що розташована поза місцезнаходженням юридичної особи і не є юридичною особою, а відтак не може нести самостійну відповідальність перед клієнтом.

Відмова банку в поверненні ОСОБА_4 належних йому грошових коштів суперечить вимогам ст.41 Конституції України, ст..1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст..1068 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення пені, виходячи із наведеного позивачем розрахунку, є необґрунтованими, оскільки умовами укладених між сторонами договорів стягнення пені не передбачено, а на положення Закону України «Про захист прав споживачів» в обґрунтування своїх вимог про стягнення пені позивач не посилався.

Також колегія вважає безпідставним нарахування на підставі ст..625 ЦК України трьох процентів річних до 7 серпня 2015 року, оскільки до зазначеної дати у відповідача не виникло обов'язку повернення грошових коштів вкладнику.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов'язання підлягають частковому задоволенню, а саме по договору № SАМDN0603 «СТАНДАРТ» від 12 січня 2010 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 20897 грн.09 коп., виходячи із суми вкладу 31000 доларів США та 321 дня прострочення . По договору № SАМDN 2603 від 08 січня 2013 року 16852 грн.52 коп., виходячи із суми вкладу 25000 доларів США та 321 дня прострочення виконання грошового зобов'язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором №SАМDN0603 від 12 січня 2010 року в сумі 36180,39 доларів США, яка складається із заборгованості по вкладу в сумі 31000 доларів США, по процентам в сумі 5180,39 доларів США., та три проценти річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 20897 грн.09 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором №SАМDN 2603 від 08 січня 2013 року в сумі 28317,81 доларів США, яка складається із заборгованості по вкладу в сумі 25000 доларів США, по процентам в сумі 3317,81 доларів США, та три проценти річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 16852 грн.52 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 6090 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: