Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/1060/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2016 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.

секретаря Василинчука А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 01.04.2007 року.

Посилається на те, що 01.04.2007 року померла його матір ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області.

Вказане спадкове майно ОСОБА_2, згідно заповіту від 20.10.1997 року, посвідченого секретарем Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області ОСОБА_3 20.10.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №38, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповіла їй. Спадкоємці, котрі б мали право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні.

Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_2 він прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживав з нею. Також позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на згаданий житловий будинок нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на спадкове майно у вигляді згаданого житлового будинку.

Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності.

Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.04.2007 року в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області померла ОСОБА_2, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №161118 від 25.05.2016 року (а.с. 7).

Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Законодавство України надає перевагу спадкоємцеві за заповітом перед спадкоємцями за законом.

За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вказане спадкове майно ОСОБА_2, згідно заповіту від 20.10.1997 року, посвідченого секретарем Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області ОСОБА_3 20.10.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №38, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповіла позивачу ОСОБА_1 Вказане видно із заповіту (а.с. 20) та довідки Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1261 від 18.08.2016 року (а.с. 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку спадкового майна померлої ОСОБА_2 при спадкуванні за заповітом відсутні, що підтверджується довідкою Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1262 від 08.08.2016 року (а.с. 22) та матеріалами спадкової справи №41/2016 року, заведеної щодо майна ОСОБА_2, померлої 27.05.2016 року.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 проживав із спадкодавцем ОСОБА_1 і вважається таким, що прийняв спадщину, що видно із довідки виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1265 від 08.08.2016 (а.с. 18).

З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із додатковою заявою (а.с. 1 зворот спадкової справи), що вбачається також і з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №43998201 від 27.05.2016 року, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за ОСОБА_2, що видно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №881/02-31/1 (а.с. 25).

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області належав ОСОБА_5, на який сільська рада не видавала свідоцтво про право власності. За даним господарством, згідно земельно-шнурової книги закріплено земельні ділянки, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, а також площею 0,25 га для ведення особистого господарства, що підтверджується довідками Репужинецької сільської ради №1266, №1267 від 08.08.2016 року (а.с. 20).

Останній 14.03.1993 року помер, після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно до складу якої входить вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями. Заповіту померлий ОСОБА_5 не залишив, а його дружина (мати позивача) ОСОБА_2 була спадкоємцем його майна за законом.

Вказане видно із копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №466692 від 15.03.1993 року (а.с. 13), довідки Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1263 від 08.08.2016 року (а.с. 16), копії посвідки про шлюб №4 (а.с. 17).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5О, померлого 14.03.1993 року, але не переоформила своїх спадкових прав, що видно з довідок Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1260 та №1264 від 08.08.2016 року (а.с. 15-16).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69.

З копії з по господарської книги (а.с. 28) видно, що головою домогосподарства по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області після смерті ОСОБА_5, померлого 14.03.1993 року стала його дружина ОСОБА_2

З довідки архівного сектору Заставнівської РДА №222 від 08.08.2016 року (а.с. 29) вбачається, що рішенням Репужинецької сільської ради народних депутатів від 22.01.1997 року «Про порядок передачі безоплатно у власність Земельних ділянок жителям села Репужинці» вирішено: «закріпити за кожним по господарським двором по 0,50 га землі і передати у приватну власність жителям села Репужинці і за порядковим номером 137 за ОСОБА_2 закріплено земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку».

В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних).

Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо.

Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 набула право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, проте не оформила право власності належним чином.

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На даний час позивачем ОСОБА_1, як спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 8 зворот), згідно довідки характеристики Заставнівського РБТІ №183 від 29.07.2016 року (а.с.12) та зведеного акту вартості будинків (а.с. 9 зворот), житловий будинок розташований по вул. Шевченка, 6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області побудований у 1970 році, а господарські будівлі до нього у 1972-1974 роках, їх вартість становить 107702 (сто сім тисяч сімсот дві) гривні.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1241,1268, 1270, 1273, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 10, 11, 174, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що знаходяться по вул. Шевченка,6 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 01.04.2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Пухарєва О.В.