ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/57/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі секретарів Горбань С.І., Косолап Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом її передачі у власність іпотекодержателю.

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі кредитного договору від 7 липня 2008 р. № 2632/0708/45-014 відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») надало ОСОБА_2 кредит в сумі 196000 дол. США. під 11,4% річних на строк до 7 липня 2038 р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого він передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 р. ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договорами, укладеними з ОСОБА_2

Позичальник ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконує, що обумовило виникнення заборгованості. Станом на 1 липня 2015 р. за ОСОБА_2 наявна заборгованість в загальному розмірі 4774921,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4158818,27 грн., заборгованості за відсотками в сумі 488685,58 грн., пені в сумі 119994,90 грн., суми за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу - 994,16 грн., суми за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках -6428,79 грн.

Неналежне виконання відповідачем основного зобов'язання надає банку право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, в порядку, передбаченому статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Представник ОСОБА_3, діючи в інтересах відповідача ОСОБА_2, пред'явив до ПАТ «Дельта Банк» зустрічний позов про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними з підстав недодержання при їх укладенні вимог статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168.

Послався на те, що перед укладенням кредитного договору банк не провів з позичальником переддоговірної роботи, не повідомив про наявні форми кредитування та відмінності між ними, натомість запропонував укласти договір за ануїтетною схемою, яка є найбільш невигідною для позичальника і, відповідно, найбільш вигідною для банку, не повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань і не попередив про валютні ризики. Не надання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про отриману продукцію та валютні ризики поставило позичальника в нерівні з банком умови, що в подальшому призвело до значного подорожчання продукції.

Наведене свідчить про несправедливість умов кредитного договору і невідповідність їх принципу добросовісності, що дає підстави для визнання недійсним як кредитного договору, так і договору іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав пославшись на те, що умови кредитного договору відповідають нормам чинного законодавства та не порушують права позичальника. Зміст договору свідчить про те, що до його підписання позичальник ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб, загальною сукупною вартістю кредиту та свідомо обрав умови кредитування.

Також представник позивача подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 первісний позов не визнав, зустрічні вимоги підтримав пославшись на викладені у зустрічному позові обставини. Вказав також, що ПАТ "Дельта Банк" вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки існує відповідний виконавчий напис нотаріуса.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

7 липня 2008 р. між ВАТ «Сведбанк» (банком) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір № 2632/0708/45-014 (а.с. 6-12).

Відповідно до умов цього договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 196000 дол. США на строк по 7 липня 2038 р. включно для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а позичальник зобов'язався повернути кредит в порядку, на умовах та у строки, що визначені договором, сплативши за користування кредитом проценти за ставкою 11,40% річних.

Сторони договору погодили, що позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетних платежів) в сумі 1926,03 дол. США у чітко встановлений термін - 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (пункт 3.1.1. договору).

За умовами пункту 2.1. договору забезпеченням виконання усіх зобов'язань позичальника за кредитним договором виступає іпотека об'єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідно до умов іпотечного договору від 7 липня 2008 р. № 2632/0708/45-014-Z-1 ОСОБА_2 (іпотекодавець) передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержателю) нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 21-26).

ВАТ «Сведбанк» свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит в сумі 196000 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 7 липня 2008 р. № 2843298/0508 та випискою по особовому рахунку позичальника (а.с. 153, 154-160).

Протягом 2009-2011 років сторони уклали ряд додаткових угод та договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору, а саме:

договори про внесення змін та доповнень № 1 та № 2 від 30 листопада 2009 р., відповідно до умов яких було змінено розмір процентної ставки, а саме: з 1 грудня 2009 р. по 9 листопада 2010 р. - 7% річних, з 10 листопада 2010 р. по 9 листопада 2011 р. - 10% річних, з 10 листопада 2011 р. по 7 липня 2038 р. - 12,29% річних, і відповідно змінено розмір щомісячного ануїтетного платежу, а саме: з 10 січня 2010 р. - 1315,75 дол. США, з 10 грудня 2010 р. - 1716,25 дол. США, з 10 грудня

2011 р. - 2039,32 дол. США, окремі положення договору викладені у новій редакції та передбачено, що в період з 10 грудня 2010 р. до 10 лютого 2010 р. позичальник додатково до суми ануїтетного платежу здійснює погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 1086 дол. США (а.с. 13, 14-16);

договір про внесення змін та доповнень № 3 від 1 березня 2010 р., відповідно до якої сторони погодили розмір строкової заборгованості позичальника за кредитом, який на вказану дату становив 194531,80 дол. США, розмір простроченої заборгованості за кредитом, який на вказану дату становив 1117,37 дол. США, розмір строкової заборгованості по процентах, який на вказану дату становив 770,07 дол. США, розмір простроченої заборгованості по процентах, який на вказану дату становив 11793,46 дол. США, та змінили строк погашення кредиту та розмір щомісячного ануїтетного платежу, а саме: з 10 квітня 2010 р. - 1404,47 дол. США, з 10 грудня 2010 р. - 1831,97 дол. США, з 10 грудня 2011 р. - 2176,82 дол. США (а.с. 17-19);

додаткова угода № 3 від 7 липня 2011 р., відповідно до умов якої було змінено розмір процентної ставки, а саме: з 8 липня 2011 р. по 9 листопада 2011 р. - 10% річних, з 10 листопада 2011 р. по 7 липня 2038 р. - 12,29% річних (а.с. 20).

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 р. публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») продало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договорами, укладеними з ОСОБА_2 (а.с. 31-38, 39).

Отже на підставі вищевказаного договору у відповідності з положеннями пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло прав кредитора у цьому зобов'язанні.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів належним чином не виконує, у зв'язку з чим банк відповідно до положень пунктів 8.1., 9.1. кредитного договору вправі нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу…, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з наданим позивачем розрахунком загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_2 в перерахунку на національну валюту України станом на 1 липня 2015 р. становить 4774921,70 грн., що включає заборгованість за кредитом в сумі 4158818,27 грн., заборгованість за відсотками в сумі 488685,58 грн., пеню в сумі 119994,90 грн., суму за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 994,16 грн. та суму за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках - 6428,79 грн. (а.с. 27, 149-150).

16 липня 2015 р. ПАТ «Дельта Банк» направив відповідачу вимогу про усунення порушення основного зобов'язання, вимагаючи у тридцятиденний строк сплатити вказану заборгованість за кредитним договором попередивши, що у випадку невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 28).

Вказана вимога виконана не була, у зв'язку з чим позивач вважає, що він набув право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги позивача ґрунтуються на положеннях іпотечного договору та спеціального закону - Закону України «Про іпотеку»

Так, за умовами укладеного між сторонами іпотечного договору невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково надає іпотекодержателю право звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 11. договору).

Вказана умова договору кореспондує з положеннями частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку", згідно яких іпотекодержатель (заставодержатель) має право у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки (застави).

Згідно з положеннями пункту 12. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в один із способів за вибором іпотекодержателя, а саме: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положення пунктів 12.3.1., 12.3.2. іпотечного договору являють собою застереження про

задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або продажу іпотекодержателем предмету іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» вже реалізував свої права іпотекодержателя, обравши способом звернення стягнення на предмет іпотеки отримання виконавчого напису нотаріуса.

Так, 15 січня 2015 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу вчинив на іпотечному договорі виконавчий напис № 57 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, вказавши, що за рахунок коштів від продажу цієї квартири підлягають задоволенню вимоги ПАТ «Дельта Банк» в загальному розмірі 3 122 794,16 грн. (а.с. 89-90).

Захист цивільних прав в позасудовому порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису на борговому документі передбачений статтею 18 ЦК України.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що підтверджують заборгованість.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса передбачене статтею 33 Закону України "Про іпотеку".

Виконавчий напис, вчинений на укладеному з ОСОБА_2 іпотечному договорі, ніким не оспорювався і є чинним. Відтак суд вважає, що використання банком позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки є перешкодою для реалізації його права на звернення до суду, оскільки ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки призведеде до подвійного стягнення, що суперечить засадам розумності та справедливості.

За таких обставин підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» суд не вбачає.

Правовою підставою зустрічних вимог про недійсність кредитного та іпотечного договорів є положення статті 215, частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України.

Так, за приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є його предмет, сума, строк повернення і розмір процентів, а відтак підписання ОСОБА_2 кредитного договору, який містить усі зазначені істотні умови, є доказом ознайомлення його з його предметом та усіма умовами, що зафіксовано у пункті 11.11. цього договору.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168, на порушення яких посилається ОСОБА_2, є не законом, а підзаконним актом, який не містить інших, ніж передбачені законом, обов'язкових умов кредитного договору, та не містить положень, які дають підстави визнавати кредитні договори недійсними в разі недотримання її вимог.

У статті 6 ЦК України закріплений принцип диспозитивності і особливості його реалізації стосовно зобов'язань, що виникають з договору. Зокрема відповідно до частин 2,3 зазначеної

норми цивільного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За приписом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору... Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Аналізуючи зміст оспорюваного договору суд дійшов висновку, що договірні права та обов'язки сторін є достатньо збалансованими і справедливими по відношенню до позичальника. В договорі передбачено обов'язок банку надати позичальнику кредит у встановленій сумі, консультаційні послуги з питань виконання договору та на запит позичальника інформацію про діючі тарифи банку, що кореспондує з обов'язком позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у встановлені договором строки і узгоджується з вимогами статті 1054 ЦК України, відповідає економічній сутності кредитного договору і жодним чином не свідчить про його несправедливість.

Всупереч доводам ОСОБА_2 пункт 1.5. кредитного договору містить перелік платежів, які включаються до сукупної (загальної) вартості кредиту, а саме: суми, необхідні для погашення кредиту, процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов'язаних з укладенням іпотечного договору, в тому числі будь-яких змін і доповнень до нього, та вартість страхування об'єкта нерухомості.

З пункту 11.13. кредитного договору вбачається, що перед укладанням договору банк надав позичальнику у письмовій формі інформацію про умови кредитування, в тому числі всю необхідну інформацію, передбачену Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 р. № 168.

Пунктом 5.7. договору передбачено обов'язок позичальника застрахувати предмет іпотеки на користь банку, що узгоджується з положеннями Закону України «Про іпотеку». Зі змісту вказаного пункту вбачається, що банк надав позичальнику перелік страхових компаній, які співпрацюють з банком, та відомості про розмір їх тарифів, а позичальник мав право обрати страхову компанію з наданого йому переліку.

У пункті 11.1. кредитного договору зазначено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю, та загальною сукупною вартістю усіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Укладаючи цей договір, позичальник свідчить, що на момент укладання договору він не знаходиться під впливом омани, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Наведене свідчить про те, що при укладенні договору ОСОБА_2 діяв свідомо і повністю розумів природу кредитного договору, свої зобов'язання за ним, обсяг своєї відповідальності і брав на себе валютні ризики, які завжди виникають при кредитуванні в іноземній валюті.

Пункт 6.4. договору містить чітку вказівку на те, що конвертацію коштів у валюту здійснює банк з застосуванням курсу продажу іноземної валюти ВАТ «Сведбанк», що склався на Міжбанківському валютному ринку на день здійснення купівлі/обміну, а відтак ствердження

відповідача про надання йому інформації щодо методики конвертації валюти є надуманими і безпідставними.

Оскільки кредитний договір оспорюється позичальником ОСОБА_2, саме на нього відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України покладається обов'язок доказування його недійсності.

Враховуючи, що доказів на підтвердження невідповідності кредитного договору

законодавству України і моральним засадам суспільства ОСОБА_2 не надав, підстав для визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів не вбачається.

Керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічному позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: