Справа № 225/3405/16-ц
Провадження № 2/225/1159/2016
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрієвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу батька ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25.06.2004 року по 30.01.2007 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину- сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще до розірвання шлюбу сторони не проживала разом, дитина залишилася проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач навпаки участі в вихованні дитини не приймає, життям та здоровям не цікавиться. Після початку подій на сході України, позивач разом з неповнолітньою дитиною вимушена систематично виїжджати та вїжджати у зону АТО, крім того відповідач не бажає надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, тому позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та заяву про уточнення позовних вимог, де просила надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасовий дозвіл на виїзд /вїзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територію проведення антитерористичної операції), а також за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з дати набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцяти років.

Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений через засоби масової інформації, про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 25.06.2004 року по 30.01.2007 знаходилась у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У відповідності до свідоцтва про народження батьком дитини записаний відповідач по справі ОСОБА_2.

Судом встановлено, що після припинення стосунків між позивачем та відповідачем по справі неповнолітня дитина залишилася разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, жодних звязків не підтримує.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто у населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) та вимушена систематично виїжджати та вїжджати у зону АТО для вирішення соціально-побутових питань.

У позивача є можливість та потрібність вивозити дитину за кордон та на території Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні Україні, для перебування у родичів.

На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий багаторазовий виїзд дитини за кордон, а також на території Луганської та Донецької областей.

У звязку з цим суд зазначає.

Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України,

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.

Крім того, у відповідності до приписів п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р.№ 57.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної ОСОБА_4 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду - виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Пунктом 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 передбачається В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон або на тимчасово окуповану територію вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Таким чином, позовні вимоги щодо багаторазового виїзду дитини за кордон, а саме до досягнення дитиною шістнадцяти років задоволенню не підлягають, оскільки надання згоди за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини без згоди батька за кордон суперечить положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та фактично можуть позбавити батька дитини брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В той же час, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати право на виїзд дитини одноразово. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини за кордон, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон та безперешкодного пересуватися по території Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні Україні, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог частково в частині надання дозволу на виїзд та вїзд та безперешкодне пересування по території тимчасово непідконтрольної Україні та тимчасово окупованої території без згоди та супроводу батька.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька- задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_5, тимчасовий дозвіл на виїзд /вїзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (ОСОБА_4 Крим), а також за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, або уповноваженої нею особи, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7 з дати набрання судовим рішенням законної сили до 23 вересня 2018 року.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_6, або уповноваженій нею особі дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (ОСОБА_4 Крим), а також за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя строком з дати набрання судовим рішенням законної сили до 23 вересня 2018 року без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: