Апеляційний суд Житомирської області

Справа №293/287/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Широкової Л.В.,
суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,
при секретарі судового
засідання Мишаковській В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2016 року
по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а :
У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 14.08.2006 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником, якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено договір № DNH4KP86590046 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 2064,40 грн. зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував станом на 19.02.2016 утворилась заборгованість у сумі 14650,85 грн., з яких 5289,92 грн. були стягнуті з нього на користь банку згідно судового наказу Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.03.2009. Відтак, позивач просив суд стягнути з відповідача 10328,98 грн. боргу.
Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення позовних вимог банку.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушені вимоги ч. 4 ст. 10, ст. 33 та ч. 2 ст. 208 ЦПК України, не роз`яснено право позивача на звернення до суду із клопотанням щодо залучення до участі у розгляді справи належного відповідача.
Вважає, що долучена до матеріалів справи копія паспорту відповідача серії НОМЕР_1 є неналежним доказом, оскільки останній не володів ним під час виникнення кредитних правовідносин та на час розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
У даному ж випадку ухвалене судом першої інстанції по справі рішення цим вимогам не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNH4KP86590046 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 2064,40 грн. зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
Із наданих позивачем матеріалів, як додатку до кредитного договору, вбачається, що кредитний договір між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником, якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 було укладено на підставі паспорта серії НОМЕР_2 виданого Черняхівським РВ УМВС України в Житомирській області від 26.11.2002.
Разом з тим, відповідно до наданих відповідачем доказів, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Черняхівським РВ УМВС України в Житомирській області від 04.03.2009 був ним втрачений, і в зв`язку з цим 22.04.2011 ОСОБА_1 звернувся із заявою про втрату паспорта та 24.05.2011 отримав новий паспорт серії НОМЕР_3 , що підтверджується копією паспорта відповідача та копією довідки Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області вих. №7772 від 27.12.2011 (а.с.25,26).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладав, а був укладений на основі втраченого паспорта іншою особою.
Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з заявою про порушення кримінальної справи по факту втрати свого паспорту й використання його втраченого паспорту сторонніми особами не звертався, належних доказів саме втрати паспорту не надав.
Також ОСОБА_1 сам, або через свого представника, оскільки як вбачається із довідки Військової частини НОМЕР_4 №3362 від 07.08.2015 він бере участь з 01.07.2015 і по теперішній час в антитерористичній операції у м.Дзержинськ, Донецької області (а.с.27), не звертався до суду з позовом про визнання незаконним кредитного договору.
Суд першої інстанції в порушення норм ст.212 ЦПК України допустив неповне дослідження доказів у справі та на підставі припущень дійшов необґрунтованого висновку про використання паспорту відповідача серії НОМЕР_2 сторонньою особою.
Відповідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Повідомлена дружиною відповідача інформація про втрату ОСОБА_1 паспорта та пред`явлення суду ксерокопії нового паспорту, серії НОМЕР_5 на підтвердження факту неукладання кредитного договору не містить інформацію щодо предмета доказування, не стосується предмета доказування, а відтак є неналежним доказом.
Крім того, банком до апеляційної скарги долучена ксерокопія паспорта відповідача, в якій зазначені серія і номер паспорта, дата його видачі, що співпадає із даними зазначеними у заяві позичальника- ОСОБА_1 (а.с.57).
Відповідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивність цивільного судочинства. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач не заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи щодо неналежності йому підпису в кредитному договорі на підтвердження своїх доводів, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів неотримання кредиту та неукладання кредитного договору.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Банк при зверненні до суду першої інстанції надав розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти. Проти даного розрахунку відповідач не заперечував.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно витлумачив норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність позивачем наявності та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором № DNH4KP86590046 від 14.08.2006, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP86590046 від 14.08.2006 в розмірі 10328,98 грн. та яка складається з: заборгованість за кредитом 9360,93 грн., а також 500,00 грн. штрафу(фіксована частина) та 468,05 грн. штрафу (процентна складова).
Оскільки, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2893,80 грн.
Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів
В и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KP86590046 від 14.08.2006 у розмірі 10328,98 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 9360,93 грн.; 500,00 грн. штрафу(фіксована частина) та 468,05 грн. штрафу (процентна складова), а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2893,80 грн.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: