У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Басій Крістіни Сергіївни - на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмети застави.

На обґрунтування своїх вимог банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2005 року № DN/325 - в розмірі 838 894 грн 36 коп. витребувати та передати в заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ «ПриватБанк» комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_17, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_18, державний реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_19, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_20, державний реєстраційний номер НОМЕР_4; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_21, державний реєстраційний номер НОМЕР_5; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_22, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску: 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_23, державний номерний знак НОМЕР_7; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_24, державний номерний знак НОМЕР_8; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі - НОМЕР_25, державний номерний знак НОМЕР_9; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_26, державний номерний знак НОМЕР_10; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_27, державний номерний знак НОМЕР_11; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_28, державний номерний знак НОМЕР_12; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_29, державний номерний знак НОМЕР_13; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі: НОМЕР_30, державний реєстраційний номер НОМЕР_14; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_31, державний номерний знак НОМЕР_15; автомобіль ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий - Комбі - В, № кузова/шасі НОМЕР_32, державний номерний знак НОМЕР_16, що належать на праві власності ОСОБА_6, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію т/з або його дубліката для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути з відповідачів солідарно 10 000 грн; з відповідача ОСОБА_6 - судові витрати.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_6 просила застосувати до вимог банку позовну давність.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про звернення стягнення відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Басій К.С. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач ОСОБА_6 не виконала в повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, строк дії кредитного договору закінчився 31 жовтня 2008 року, позовна давність за цим договором сплинула 31 жовтня 2011 року, керуючись положеннями ст. ст. 257, 258, 261, 267 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем ОСОБА_6

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що останнє погашення кредитної заборгованості здійснено 06 лютого 2008 року, а з позовом банк звернувся лише 14 січня 2013 року, пропустивши передбачений законом трирічний строк.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Як убачається із матеріалів справи, 31 жовтня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № DN/325, відповідно до умов якого банк відкрив для відповідача позичковий рахунок № 2203 та надав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 52 056 доларів США для придбання автомобіля, терміном до 31 жовтня 2008 року включно під 18 % річних (а. с. 12, 13).

На забезпечення виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору 31 жовтня 2005 року між нею та банком укладено договір застави транспортних засобів (а. с. 14, 15).

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, відповідно до умов якого останнє поручилося перед кредитором за виконання ОСОБА_6 усіх обов'язків за кредитним договором у розмірі 10 000 грн (а. с. 9, 10).

Станом на 18 жовтня 2012 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість у розмірі 104 953,63 доларів США, що за курсом 7,99 грн відповідно до службового повідомлення Національного банку України від 18 жовтня 2012 року складає 838 894 грн 35 коп., яка складається із: 25 046, 37 доларів США - заборгованість за кредитом; 43 194,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 36 7112,44 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором (а. с. 6-8).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України (а. с. 13).

У справі, яка переглядається, суди не врахували, що відповідно до пункту 4.7 кредитного договору позовна давність, встановлена законом, була збільшена за домовленістю сторін, та дійшли помилкового висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суди не визначилися з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку погашення відповідачем заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту у повному розмірі неможливо визначити початок перебігу позовної давності, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої до додаткових вимог.

Відповідно до частини 3 статті 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Як роз'яснено в абзаці 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 вказаної постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Українимає враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті спору, залишив поза увагою те, що позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явлено ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою, до поручителя - юридичної особи ПАТ «Акцент-банк», і такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції.

Наведені порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 119, 121, 179, 304 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, за таких обставин оскаржувані рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід врахувати, що пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку із самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Басій Крістіни Сергіївни - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук