Справа № 515/1454/16-ц
Провадження № 2/515/1982/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

відповідача представника Борисівської сільської

ради Татарбунарського району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

05.09.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай), посилаючись на слідуючі обставини.

29 червня 2003 року в селі Борисівка Татарбунарського району Одеської області помер її рідний брат ОСОБА_2. Після його смерті залишилась земельна частка (пай) розміром 4,5 умовних кадастрових гектар, що перебувала у колективній власності КСП «Борисівка», відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії №0551454, виданого 25.10.1999 року на імя ОСОБА_2, яку позивачка має право успадкувати в порядку другої черги за законом, оскільки є єдиним спадкоємцем вказаної черги, спадкоємці першої черги відсутні.

При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті брата, позивачці було відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи у звязку з втратою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.530 ЦК України в редакції 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги за законом, при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері.

Оскільки на момент відкриття спадку діяв ЦК в редакції 1963 року, то згідно ч.1 ст. 549 даного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачка вважає, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки вона не відмовилась від спадщини, яка залишилась після смерті брата, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, відразу після смерті брата розпорядилась деяким належним останньому рухомим майном та отримувала орендну плату від СВК «Борисівський» за користування земельним паєм, який належав брату.

Зазначені обставини, а також виявлені розбіжності у написанні по батькові батьків спадкодавця та позивачки, стали причиною звернення останньої до суду з вказаним позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай), оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування зазначеного спадкового майна, вона позбавлена можливості.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.16).

Представник Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.15).

Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 29 червня 2003 року - в день смерті спадкодавця ОСОБА_2, коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті її брата ОСОБА_2 на право на, належну спадкодавцю, спадкову земельну частку (пай), однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості, через пропуск установленого законом шестимісячного строку на подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.11), та через виявлені розбіжності у написанні по батькові батьків її та спадкодавця в актових записах про народження останніх (а.с.10), що позбавляє позивачку можливості підтвердити документально родинні стосунки із спадкодавцем.

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами:

- копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 345755 від 01.07.2003 року (а.с.4), згідно якого ОСОБА_2 помер 29 червня 2003 року;

- копією свідоцтва про народження (а.с.5), згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- копією свідоцтва про одруження ІІ-АГ № 728264 від 26.09.1974 року (а.с.5 зв.) з якої слідує, що позивачка дівоче прізвище Петку у 1974 році уклала шлюб з ОСОБА_6, після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище Плингеу;

- копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії за №0551454 від 25.10.1999 року (а.с.6), згідно якого ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай), що перебував у колективній власності КСП «Борисівка», розміром 4,5 в умовних кадастрових гектарах;

- довідкою за №133, виданою Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 01.03.2016 року (а.с.7) із якої слідує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті 29.06.2003 року був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім нього, в будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований;

- довідкою Борисівської сільської ради Татарбунарського району (а.с.8), згідно якої земельна частка (пай), вказана в сертифікаті на право на земельну частку (пай) №0551454 виданому на імя ОСОБА_2, який є в списках на паювання землі по колективному сільгосппідприємству «Борисівка», в натурі не виділялась, державний акт на неї не видавався, договір оренди на неї не укладався;

- довідкою СВК «Борисівський» за №8 від 03.08.2016 року (а.с.9) із якої слідує, що ОСОБА_1, отримувала орендну плату за паї ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до 2010 року;

- інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45162610 від 21.09.2016 року (а.с.20) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлого ОСОБА_2 29.03.2003 року - інформація відсутня.

Крім того, згідно листа за №1644/03-12 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області від 19.08.2016 року (а.с.10), позивачці відмовлено у видачі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження ОСОБА_2 через виявлені розбіжності, які не підтверджують родинні стосунки між спадкодавцем та позивачкою, а саме: в актовому запису про народження ОСОБА_2 №20 від 25.03.1951 року, складеного виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, батьками дитини вказані: ОСОБА_9 та ОСОБА_4, а в актовому записі про народження ОСОБА_5 (позивачки), виданому Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області батьками дитини вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_10.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Пунктом 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Успадкувавши після смерті своєї брата ОСОБА_2 належну останньому на день смерті земельну частку (пай), спадкоємець ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити на своє імя вищезазначене спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що вона не пропустила шестимісячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації нею спадкових прав. Крім того, як встановлено судом, їй необхідно встановити факт родинних відносин із спадкодавцем через наявні розбіжності у актових записах про їх народження, про що свідчить лист відділу ДРАЦС Татарбунарського РУЮ від 19.08.2016 року (а.с.10).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 31.03.1995 року із змінами внесеними від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_2, як рідними сестрою та братом, про що свідчать: копія свідоцтва про народження та копія свідоцтва про одруження позивачки (а.с.5,5зв.), копія свідоцтва про смерть та копія сертифікату спадкодавця (а.с.4,6), в яких прізвища спадкодавця та позивачки (до одруження), ідентичні- «Петку», як і прізвища та імена їх батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, і лише помилки в написанні по батькові їх батьків створюють позивачці перепони в доказуванні документальним шляхом її родинних відносин зі спадкодавцем.

При цьому, враховуючи, що спадкодавцю ОСОБА_2 дійсно належав сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4,5 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Борисівка», про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії № 0551454 (а.с.6), позивачка не відмовилася від спадку в установлений законом строк, у неї на руках є правовстановлюючий документ на спадкове майно, вона отримувала орендну плату за користування паєм, що належав брату до 2010 року (а.с.9), тобто фактично прийняла спадок, а інших спадкоємців ні першої ні другої черг немає, оскільки відсутня інформація про це в спадковому реєстрі (а.с.20), відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с.15), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.11), суд вважає, що за ОСОБА_1, як спадкоємцем другої черги за законом, повинно бути визнано право на спадкову земельну частку (пай) розміром 4,5 в умовних кадастрових гектарах, що перебував у колективній власності КСП «Борисівка» Татарбунарського району Одеської області, відповідно до вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 25.10.1999 року на імя ОСОБА_2, померлого 29.06.2003 року.

Керуючись ст.ст. 530, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст.15,16,392 ЦК України ст.ст.15,16, 58-60, 158, 174, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як спадкоємцем другої черги за законом, право на земельну частку (пай) розміром 4,5 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) № 0551454, виданим Татарбунарською районною державною адміністрацією 25 жовтня 1999 року на імя ОСОБА_2, померлого 29 червня 2003 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк