АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/559/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Ткаченко С.В.
Провадження №22ц/774/1821/К/16 Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Чубіної А.В.,

за участі: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3;

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5;

представника служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради - Виноградова Дениса Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи Орган опіки та піклування, служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради та Орган опіки та піклування, служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної в місті Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року позивачі звернулись з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі по справі являються бабусею та дідусем малолітнього ОСОБА_9, вони з народження піклуються про дитину та разом з онуком проживають за адресою АДРЕСА_1. Батьками дитини являються відповідачі по справі ОСОБА_4 - батько та ОСОБА_8 - мати, вони майже зовсім не спілкуються з дитиною, не приймають участі в його вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в житті ОСОБА_9. Вихованням дитини займаються виключно позивачі бабуся та дідусь дитини. Спочатку позивачі намагалися сприяти спілкуванню дитини з батьками, але потім побачили, що після такого спілкування дитина стає нервовою, збернеженою, боїться темноти та розповідає, що до неї навіть застосовувалося фізичне насилля, дитина боїться їх , це негативно впливає на його розвиток, нервову систему та психологічний стан. Батьки дитини неадекватно поводяться, неврівноважені, участі в житті дитини приймати не хочуть, негативно впливають на здоров'я, психіку та розвиток дитини, позивачі дуже непокояться за добробут онука, а поведінка відповідачів надає право для позбавлення їх батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_9, для його ж безпеки та нормального виховання та розвитку, фізичного, психологічного, морального та культурного.

Просили суд позбавити відповідачів батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Та стягнути з них аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів кожного з відповідачів.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2016 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 народження на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_9 посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи.

Так, в рішенні суду не наведено, чому саме такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав застосовано судом першої інстанції, і чому тільки такий крайній захід найбільше відповідає інтересам дитини.

Судом не враховано, що він як батько дитини, сплачував аліменти на користь колишньої дружини, а перестав їх сплачувати з тих підстав, що позивачі звернулись в суд із даним позовом, не враховано, що син проживав з ним з 24.01.2014 року і знаходився повністю на його утриманні.

Судом безпідставно взяті до уваги пояснення свідків, які є сусідами позивачів, та не змогли пояснити суду які саме стосунки склалися між ним та сином.

Крім того суд безпідставно не взяв до уваги висновок виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 29.04.2016 року, згідно якого виконком вважає, що позбавляти апелянта батьківських прав є недоцільним у зв'язку із відсутністю достатніх підстав.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачів просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі по справі є бабусею та дідусем малолітнього ОСОБА_9, вони з народження піклуються про дитину та разом з онуком проживають за адресою АДРЕСА_1.

Батьками дитини є відповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 12- свідоцтво про народження). Батьки майже зовсім не спілкуються з дитиною, не приймають участі в його вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в житті ОСОБА_9.

Вихованням дитини займаються позивачі бабуся та дідусь дитини, згідно характеристик зі школи ОСОБА_9 навчається у 2-В класі КЗШ № 87 та характеризується, як дуже старанна та хороша дитина. Бабуся та дідусь дитини завжди піклуються про нього, приходять до школи, відвідують кінотеатри, цирк, екскурсії та музеї, дитина охайна, доглянута, добре навчається. Матір та батько дитини не відвідували школу ні разу та вихованням дитини не займаються, з педагогами контакту не підтримують. (а.с. 14, 15, 16 - характеристики).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини сина ОСОБА_9, так як вони не піклуються про нього, не займаються його вихованням та духовним розвитком, не цікавляться життям та здоров'ям дитини, матеріально не забезпечують , що впливає на його фізичний стан , не дає повноцінно розвиватися, отримувати належне харчування, медичне забезпечення, духовний розвиток.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до п.2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи, вірно дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно сина ОСОБА_9, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини сина ОСОБА_9, так як вони не піклуються про нього, не займаються його вихованням та духовним розвитком, не цікавляться життям та здоров'ям дитини, матеріально не забезпечують, що впливає на його фізичний стан, не дає повноцінно розвиватися, отримувати належне харчування, медичне забезпечення, духовний розвиток.

Рішення суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 не оскаржено, тому колегією суддів не переглядається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно того, що він як батько дитини, сплачував аліменти на користь колишньої дружини, а перестав їх сплачувати з тих підстав, що позивачі звернулись в суд із даним позовом не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині позбавлення останнього батьківських прав з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено поясненнями самого ОСОБА_4, останній, перераховував аліменти на утримання сина ОСОБА_9 протягом 2014-2016 років на ім'я ОСОБА_8, при цьому знаючи, що дитина мешкає з позивачами, продовжував сплачувати аліменти саме матері дитини, не поцікавившись чи отримує дитина ці кошти, що свідчить про те, що останній не цікавився життям дитини протягом вказаного часу.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що син проживав з ним з 24.01.2014 року і знаходився повністю на його утриманні, оскільки той факт, що з січня 2014 року по березень 2014 року проживав разом з ОСОБА_4 не реабілітує того факту, що з березня 2014 року, по день звернення позивачами з позовом (лютий 2016 року), останній взагалі не спілкувався з дитиною, не цікався його життям, не приймав участь у вихованні, зокрема не знає в якій школі навчається дитина, яку відвідує лікарню та не знає чи відвідує дитина гуртки. Крім того, знаючи, що дитина знаходиться на утриманні у позивачів не надає матеріальної допомоги саме їм на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно взяті до уваги пояснення свідків, які є сусідами позивачів, та не змогли пояснити суду які саме стосунки склалися між ним та сином, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано належну оцінку поясненням свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 29.04.2016 року, згідно якого виконком вважає, що позбавляти апелянта батьківських прав є недоцільним у зв'язку із відсутністю достатніх підстав колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки із пояснень представника служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради, наданих суду апеляційної інстанції слідує, що вказаний висновок був наданий на підставі неповних обставин та даних, складений лише зі слів позивачів та батька дитини, без відповідних перевірок.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради, на день розгляду справи судом апеляційної інстанції, на підставі наданих сторонами та свідками пояснень суду першої інстанції та наявних в матеріалах справи доказів вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_9.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржувані частині доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні суду не наведено, чому саме такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав застосовано судом першої інстанції, і чому тільки такий крайній захід найбільше відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що рішення суду містить достатньо мотивів застосування саме такого заходу впливу як позбавлення батьківських прав, оскільки ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

В даному випадку мають місце вище зазначені фактори, батько дитини протягом березня 2014 року по 2016 рік не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що сина насильно забрали у нього та не віддають, колегія суддів не сприймає до уваги, оскільки з приводу повернення сина останній не звертався, обіцянку надану органу опіки про вирішення питання про повернення сина проживати до нього не вирішив. Посилання відповідача ОСОБА_4 на причину не спілкування з сином як то неприязнені стосунки з позивачами по справі, нічим не підтверджено.

З огляду на викладене, колегія суддів, приймаючи до уваги положення п.4 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є ефективним засобом захисту прав та інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей, вважає, що існує достатньо законних та належним чином підтверджених підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина та наголошує, що останній має іншу сім'ю і дітей, а запереченнями проти задоволення позовних вимог захищає свої права, а не інтереси малолітнього сина ОСОБА_9.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: