Справа № 127/8228/16-ц
Провадження № 2/127/3439/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

В квітні 2016 року року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивований тим, що 08.09.2016 року між сторонами був укладений шлюб, актовий запис № 2343. 23.12.2011 року рішенням Ленінського районного суду шлюб розірвано, але місце проживання дитини судом не визначилося. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, син ОСОБА_3 проживав та проживає разом із матірю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1. 26.02.2016 року ОСОБА_1 вийшла заміж за громадянина ОСОБА_4 Республіки Німеччини ОСОБА_5, актовий запис № Е 41/2016. Після одруження ОСОБА_1 ОСОБА_2 вважає, що їх спільний син повинен проживати разом і ОСОБА_2

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визначення місце проживання дитини ОСОБА_3 з його матірю ОСОБА_1

До початку розгляду справи по суті відповідач подав зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08.09.2006 року по 23.12.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.12.2011 року. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі, яка належить на праві власності матері ОСОБА_6 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: м. Вінниця, хмельницьке шосе, 51, кв. 104, в квартирі, яка належить на праві власності, в рівних частках ОСОБА_2, його сину ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 На даний час малолітній ОСОБА_3 навчається у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 21 Вінницької міської ради, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 16. Просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 первісний позов підтримали та просили його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 зі своїм представником ОСОБА_10 у задоволенні первісного позову просили відмовити у повному обсязі, задоволивши зустрічний позов.

Представник третьої особи ОСОБА_11 підтримала висновок від 15.06.2016 року № 01-00-011-15262 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1

Клопотань щодо відібрання пояснень малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не надходило.

Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2006 року.

Рішенням Ленінського районного суду від 23.12.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-АМ № 071374, виданого відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області від 20.02.2007 року.

Між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дітей, що зумовило для подачі первісного та зустрічного позову до суду.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як передбачено ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

В судовому засіданні також встановлено, що квартира АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 в рівних частках кожний на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від 07.12.2007 року за реєстром № 5-1562.

Разом з цим, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також матір ОСОБА_1 має належне матеріальне забезпечення.

Згідно висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст. 3, 9, 12, 16, 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приділяють достатньо уваги своїй дитині.

Відповідно до принципів 2, 6, 9 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості і експлуатації.

До теперішнього часу малолітній ОСОБА_3 проживав разом з матір'ю і позивачем по зустрічному позову не наведено обставини, підтверджуючи необхідність зміни місця проживання дитини на проживання разом батьком, а також доказів того, що розлучення дитини з матір'ю буде на користь та в інтересах дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини суд бере до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей, є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з положеннями ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Разом з тим в ході судового розгляду особи, які беруть участь в справі, не заявляли клопотання про виклик в судове засідання дитини та дитина висловила свою думку під час засідання служби у справах дітей.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи встановлені в ході судового розгляду вищезазначені обставини, висновок виконавчого комітету Вінницької міської про доцільність визначення місця проживання № 01-00-011-15262 від 15.06.2016 року та виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню і слід визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1, в задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити. При цьому варто відмітити, що у рішенні не може бути зазначено чіткої адреси місця проживання того з батьків, з ким визначається місце проживання дитини, оскільки таким рішенням суду будуть порушені права особи на вільний вибір місця проживання, та фактично сам позивач ОСОБА_1 і представник просили визначити місце проживання саме з матірю.

Крім того, батько дитини у разі визначення місця проживання їх з матірю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно сина та участь у його вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

За проханням позивача судові витрати слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 160-161 СК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення місця проживання дитини - відмовити

Судові витрати залишити без відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя