Провадження № 2/200/4307/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світлани Юріївни про визнання недійсною нотаріально посвідченої довіреності, -

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світлани Юріївни про визнання недійсною нотаріально посвідченої довіреності.

В обґрунтування позову посилався на те, що у вересні 2012 року він звернуся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, позов задоволено. На теперішній час рішення суду від 12.10.2012 року не виконано, так як автомобіль, що належить позивачу на праві власності за підробленим паспортом було видано і оформлено довіреність приватним нотаріусом Гугель С.Ю. Гугель С.Ю. зареєструвала нотаріальні дії: 2627, видала та посвідчила довіреність від 28.07.2012 року на право розпоряджатись вантажним автомобілем, серійний номер НОМЕР_3, номер державної реєстрації НОМЕР_1, MERSEDES-BENS 609 D, випуск 1984 року, білого кольору, тип фургон-С. Довіреність видана у порядку передоручення на громадянина ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що громадянина ОСОБА_3 він не знає і ніколи не бачив, 28.07.2012 року довіреність на його ім'я не надавав. При реєстрації нотаріальних дій відповідач умисно не перевіряла документи особи, яка надавала тимчасову посвідку громадянина України на прізвище ОСОБА_1. Позивач не був та не міг бути присутнім у м. Дніпропетровську 28.07.2012 року.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати недійсною довіреність, видану приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С. Ю. за реєстраційним номером 2627 від 28.07.2012 року.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги (а.с. 19).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та пояснив, що нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов'язаних з нотаріальною дією, тому Гугель С.Ю. як приватний нотаріус є неналежним відповідачем за вказаним позовом (а.с. 27).

У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2012 року у справі № 436/7034/12 задоволено позов ОСОБА_1, витребувано в ОСОБА_4 автомобіль марки MERSEDES-BENZ моделі 609 D, типу фургон-С, 1984 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 03.12.2011 року, та передати ОСОБА_1 зазначений автомобіль та документи (а.с. 4).

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач 28.05.2012 року скасував довіреність на ім'я ОСОБА_5 на право експлуатувати (без права розпоряджатися) названим автомобілем, але відповідач залишив без реагування прохання позивача повернути йому автомобіль.

Як вбачається з повного Витягу з Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію), 28.07.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. вчинено нотаріальну дію - посвідчено довіреність на розпорядження автомобілем: автомобіль вантажний, серійний номер НОМЕР_3, номер державної реєстрації НОМЕР_1; опис: MERSEDES-BENS 609 D, випуск 1984 року, білого кольору, тип фургон-С. Довіреність видана у порядку передоручення. Особа, яка видала довіреність: ОСОБА_1, ІдН НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 Представник: ОСОБА_3, зарестрвоаний за адресою: АДРЕСА_1. Особа, яка видала довіреність у порядку передоручення: ОСОБА_3. Представник, за довіреністю, виданою в порядку передоручення: ОСОБА_6.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їх особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб'єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Отже, заперечуючи проти законності довіреності, позивач порушує спір про право цивільне, тому навіть за умови доведення того факту, що нотаріус припустився порушення порядку вчинення такої нотаріальної дії, відповідачем за позовом може бути виключно набувач права власності, а не нотаріус. Посилання ж на порушення закону нотаріусом під час видачі свідоцтва як на обґрунтування такого позову тільки утворює підстави для залучення нотаріуса до участі у такій справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у позові до нотаріуса виходячи з того, що він є неналежним відповідачем у цій справі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світлани Юріївни про визнання недійсною нотаріально посвідченої довіреності- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску