Справа № 495/6187/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю:

від заявника: ОСОБА_1 (паспорт серії КМ № 689160 виданий 12.11.2010 року)

ОСОБА_2 (ордер серії ОД № 231957 виданий 20.09.2016 року)

від прокуратури: ОСОБА_3 (посвідчення № 0409 видане 01.02.2016 року)

від Держказначейської служби: ОСОБА_4 (довіреність № 16-08/1297-5844 від 08.09.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 495/6187/16-ц

за заявою ОСОБА_5

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

10.08.2016 року Самосудова - ОСОБА_6 (далі по тексту заявник) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, заявник просить суд:

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 135 000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 2 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Дана заява мотивована тим, що 15.05.2014 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, 15.05.2014 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягав у забороні покидати місце мешкання: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Чкалова,7, з 21:00 години до 06:00 години наступної доби та було покладено відповідні обовязки. Крім того, заявник стверджує, що вона була незаконно відсторонена від посади у період з 23.05.2014 року по 10.02.2016 року. Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2015 року ОСОБА_7 було визнано невинуватою та виправдано у пред'явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України, на підставі ч.6 ст.284 КПК України. Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_5 до суду із відповідною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області подало до суду заперечення на заяву ОСОБА_5 та просило відмовити заявниці у задоволенні її вимог та закрити провдження у справі.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_2, подану до суду заяву підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор Колесніченко І.В., просила прийняти законне та обгрунтоване рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представник Держказначейської служби ОСОБА_4, подані до суду заперечення підтримала в повному обсязі та просила суд відмовити ОСОБА_8 у задоволенні її вимог.

Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

18.04.2014 року відносно ОСОБА_5порушено кримінальну справу за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.368 КК України.

14.05.2014 року ОСОБА_1була затримана та їй було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2014 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відмовлено. Застосовано до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати місце мешкання Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Чкалова,7, з 21.00 години до 06.00 години наступної доби. Покладено на підозрювану ОСОБА_7 наступні обовязки:

- прибувати до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області по вул. Тімірязєва,21, м. Білгород-Дністровський до слідчого Гетманченка І.С. кожен четвер з 09.00 до 11.00 години та за першим викликом, що обґрунтовується необхідністю профілактично впливати на ОСОБА_9 з метою присікти спроби останньої відхилиться від слідства і суду, не здійснення ним інших кримінальних правопорушень;

- не відлучаться за межі м. Білгород-Дністровський, Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, що обґрунтовується необхідністю полегшення працівникам органу внутрішніх справ здійснювати профілактичний нагляд за ОСОБА_10 для відвертання здійснення нею інших правопорушень;

- утриматися від спілкування з потерпілою, свідками, що обґрунтовується необхідністю присікти ризик незаконного впливу на останню з метою зміни її свідчень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.05.2014 року апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області залишено без задоволення.

Наказом Національної академії статистики, обліку та аудиту № 62 від 23.05.2014 року ОСОБА_7 директора Білгород-Дністровського економічного коледжу НАСОА відсторонено від виконання посадових обовязків з 23.05.2014 року на час проведення досудового слідства по справі № 4953535/14-к.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2015 року ОСОБА_7 було визнано невинуватою та виправдано у пред'явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України, на підставі ч.6 ст.284 КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2015 року відносно ОСОБА_5, яка визнана невинуватою у вичнені злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК України і виправдана у звязку з відсутністю в її діях складу вказаного злочину залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Посилаючись на зазначені обставини та на право на відшкодування шкоди, завданої на підставі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 просила відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету завдану їй шкоду внаслідок невиплати заробітної плати через відсторонення від займаної посади, витрати на правову допомогу та моральну шкоду у наслідок незаконного затримання.

Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Закону України від 25.12.2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік», встановлено з 01.05.2016 року мінімальну заробітну плату на рівні 1 450 грн.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Оскільки ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 14.05.2014 року по 10.02.2016 року, тобто 21 повний місяць, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 30 450 грн. (мінімальна заробітна плата * кількість місяців).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-2203цс15, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Щодо вимог ОСОБА_5 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 135 000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року №6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобовязаний розяснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У справі, яка розглядається, ОСОБА_1 просить відшкодувати шкоду (частину заробітку), завдану незаконним відстороненням від роботи (посади) у загальному розмірі 125 000 грн.

Суд, встановивши, що встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури віднесено до компетенції цих органів, а не суду, дійшов висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі № 6-2089цс15, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Крім того, вимоги ОСОБА_5 про відшкодування їй витрат на правову допомогу адвоката також не можуть бути задоволенні, оскільки в матеріалах кримінальної справи відсутні та під час розгляду даної справи до суду не представлено будь-яих доказів понесення відповідних витрат.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову доведеність та обґрунтованість вимог ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв'язку заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 55-56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2-4, 12-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 208-210, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

суд ухвалив:

Заяву ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 30 450 (тридцять тисяч чотириста пятдесят) гривень.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя В.В. Мишко