АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2421/16-ц 22-ц/774/2305/К/16
Справа № 215/2421/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/2305/К/16 ОСОБА_1
Категорія -26 (Ш) Доповідач: Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_6 «ПівнГЗК») з позовом про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійні захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 29.08.2014 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40%, з них: 25% - по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень, 5% - по нейросенсорній приглухуватості безстроково.

Вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково та на його користь з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» стягнуто 45000 грн. моральної шкоди без стягнення податків та обовязкових платежів, а також на користь держави - судовий збір 551,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме його дії стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу, оскільки відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скоригував час дії шкідливих факторів виробництва. Вважає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, а розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Представник позивача, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, на його думку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4, працював на підприємстві відповідача з 12.11.1985р. по 14.04.1986р. - слюсарем з ремонту автомобілів 3 розряду гірничотранспортного цеху (ГТЦ) Тернівського рудоуправління (РУ); з 14.04.1986р. по 01.01.1988р. - водієм автомобіля БелАЗ по ремонту та зрошуванню доріг в карєрі 2 класу ГТЦ Тернівського РУ; з 01.01.1988р. по 01.09.1989р. - водієм автомобіля БелАЗ на ремонті та зрошуванні доріг і забоїв в карєрі 3 класу ГТЦ Тернівського РУ; з 01.09.1989р. по 04.08.1997р. - водієм автомобіля БелАЗ по вивезенню породи та руди в карєрі 3 класу ГТЦ Тернівського РУ; з 04.08.1997р. по 17.07.2000р. водієм автомобіля БелАЗ 3 класу технологічної колони № 63 з ремонту та зрошення доріг і забоїв в карєрі ГТЦ-1 та 17.07.2000р. звільнився за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. З 02.11.2000р. по 04.11.2002р. працював водієм автомобіля по ремонту та зрошуванню доріг і забоїв в карєрі 3 класу ГТЦ-1; з 04.11.2002р. по 02.10.2014р. - водієм великовантажного автомобіля в карєрі технологічної колони автомобілів № 63 ГТЦ-1. 02.10.2014р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 3-6).

Працюючи в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, ОСОБА_4, отримав професійні захворювання.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 08 травня 2014 року у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1) вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з попереково-крижовою радикулопатією, з помірно-вираженими статико-динамічним порушеннями, больовим і мязові-тонічним синдромами, двобічним плечелопатковим періартрозом (ПФС 1-2 ст.), остеартрозом колінних суглобів (ПФ 1 ст.) та остеоартрозом дрібних суглобів кистей; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеню; 3) нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2014 року причиною виникнення зазначених професійних захворювань є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (а.с. 7-10).

Висновком МСЕК від 29 вересня 2014 року ОСОБА_4 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 40%, з них: 25% - по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень, 5% - по нейросенсорній приглухуватості, починаючи з 08.09.2014 року безстроково (а.с. 11).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2014 року, причиною професійних захворювань позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу що доводить вину відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу внаслідок отримання на виробництві професійних захворювань.

В судовому засіданні встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із встановлених обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обовязок з її відшкодування.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Між тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_4, є значно завищеним.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом без повного урахування роз'яснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, колегія суддів також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011 року, суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі ОСОБА_7 проти України № 45872 19.12.2013 року була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів - 26 років 10 місяців, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, а також пов'язані з отриманими професійними захворюваннями фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 45000 грн. до 35000 грн. Саме цей розмір, на думку колегії суддів, є справедливою компенсацією завданих позивачу моральних страждань.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, ст. 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4, змінити, зменшивши цей розмір з 45000 гривень до 35000 (тридцяти пяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_8