Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1505/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю представника відповідача ПАТ «Укргазбанк» по дорученню М.М.Артимича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним Кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.08.2008р. між ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 підписано договір кредиту №130/08 від 28.05.2008р., за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 22.400,00 дол. США зі строком погашення 27.05.2018р. та сплатою за користування кредитом 13,8 % річних та комісіями 336 дол. США за відкриття позичкового рахунку і 500 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що при укладенні кредитного договору він не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Більше того, банком в позовному провадженні про стягнення боргу по кредиту подано додаток до кредитного договору - розрахунок сукупної вартості кредиту. Однак за результатами проведеної експертизи в судовій справі № 299/3265/15-ц встановлено, що позичальник - позивач у справі не підписував вказаний додаток. Тобто експертизою встановлено, що банк не повідомив позичальника про сукупну вартість кредиту всупереч положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.

Далі позивач вказує, що у змісті кредитного договору відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

- всупереч вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо;

- всупереч вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил;

- всупереч вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання,обслуговування та погашення кредиту.

Оскільки, вказані обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України, а відтак встановлена Банком кредитного договору умова, щодо обов'язку сплати Позичальником на користь банку комісії є такою, що суперечить вимогам ч.5 ст.11 закону України «Про захист прав споживачів», а сума комісії, сплаченої позивачем, - є незаконно отриманою банком. Відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач , в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч.І ст. 6 закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості , які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах

Крім того, умови кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору є несправедливими, а відтак, на підставі вищенаведеного та посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення 28.05.2008р. Кредитний договір №130/08, укладений між ним та ПАТ «Укргазбанк».

В судове засідання позивач та його представник не з»явились, хоча про місце і час розгляду справи повідомленні належним чином, разом з тим, у своєму письмовому запереченні на від 2016р. вказали, про можливість розгляду даної справи у суді без їх участі, в поданій заяві позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та додатковому поясненні, а відтак просили суд їх задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні,

Так, в обґрунтування своїх заперечень послався на те, що процедурою видачі кредитів в АБ «УКРГАЗБАНК», клієнт звертається до банку з заявою на отримання кредиту, до клієнта доводяться умови кредитування, що діють у банку, зокрема, процентна ставка, схема кредитування, строк кредиту, умови повернення коштів, супутні та комісійні послуги, орієнтовна сукупна вартість кредиту і т.д. Якщо клієнта вказані умови влаштовують, то після подачі ним необхідного пакету документів сторони підписують кредитну угоду на узгоджених сторонами умов. Позивач ОСОБА_2 звернувся до АБ «УКРГАЗБАНК» з заявою на отримання кредиту 18.08.2008р., в той же день заповнив стандартної форми заяву позичальника- фізичної особи на отримання кредиту. У вказаній заяві в графі 3 «Для клієнта» наголошено, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що Банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто, банк довів до відома позивача всю необхідну інформацію щодо умов кредитування у відповідності до чинного законодавства. На підставі цього, оскільки позивача задовольнили умови, на яких банк згодився видати йому споживчий кредит, зокрема, й надання в забезпечення повернення кредитних коштів нерухомого майна, то через 10 днів, а саме, 28.05.2008р. сторонами було підписано спірний кредитний договір №130/08. Своєю власноручною заявою позивач 01.07.2008р. звернуввся до банку з клопотанням про збільшення йому суми кредитування, у зв»язку з чим банк, ідучи назустріч клієнту, уклав 08.07.2008р. з ним Договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, яким збільшив суму кредиту до 30 960 доларів США.

Окрім того, в розділі IV «Інші умови» цього Договору зафіксовано, що «з врахуванням внесених змін всі інші умови кредитного договору №130/08 від 28 травня 2008 року залишаються незмінними і обов'язковими до виконання Банком та Позичальником», а відтак встановлені судом обставини свідчать, що на час укладення спірного кредитного договору та договору про внесення змін позивача влаштовували всі істотні умови вказаного кредитного договору, він з власної волі вирішив збільшити суму кредитування на запропонованих Банком умовах, а відтак вважає, що відсутні будь-які законні підстави вважати, що спірний кредитний договір укладений під впливом обману з боку відповідача, оскільки такі твердження позивачем належними та достовірними доказами не доведенні.

Отже, заслухавши заперечення представника відповідача щодо позовних вимог, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємов"язку, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім цього, згідно із Цивільним Кодексом України (ст.ст.215-235 ЦК) особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною, а статтею 215 цього Кодексу встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв»язку з недодержанням з моменту його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК.

В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказах встановлено, що 28.05.2008р. між сторонами по справі у письмовій формі належним чином був укладений кредитний договір №130/08 /а.с.7-13/, відповідно до умов якого банк надав позивачеві на задоволення його споживчих потреб кредит в розмірі 24.400,00 доларів США з терміном погашення кредиту не пізніше 27.05.2018р. та сплатою за користування кредитом 13,8 % річних та комісіями 336 дол. США за відкриття позичкового рахунку і 500 грн.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача 01.07.2008р. із заявою, в якій просив відповідача збільшити йому суму кредитування /а.с.77/, у зв»язку з чим банк і позивач уклали 08.07.2008р. Договір про внесення змін до вказаного кредитного договору /а.с.78/, яким збільшив суму кредиту до 30 960 доларів США.

Ці обставини свідчать, що вчинений позивачем правочин, а саме, укладання оспорюваного ним-же кредитного договору, а також додаткового договору про збільшення суми кредиту, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (п.5 ст.203 ЦК), тобто для забезпечення споживчих потреб позивача..

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд констатує, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із кредитних правовідносин та врегульовані нормами діючого Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

В частині 2 ст.207 ЦК України, яка закріплює вимоги до письмової форми правочину, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають врахувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, вимоги ст.ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України.

Так, обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що укладений кредитний договір є споживчим, а при його укладені він, як позичальник, не був ознайомлений у письмовій формі з усіма умовами кредитування у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Додаток №1 до вказаного кредитного договору у відповідності до висновків проведеної судово-почеркознавчої експертизи ним не підписаний, а отже він не був повідомлений про сукупну вартість кредиту, чим самим банк ввів його в оману та включив до договору несправедливі умови договору, а відтак наявні підстави визнати даний кредитний договір недійсним з моменту його укладення, проте суд не може погодитись з такими доводами, оскільки такі спростовані даними справи

Так, підставою визнання недійсності правочину може слугувати виключно недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлелнні частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного кредитного договору між сторонами було дотримано всіх необхідних та передбачених законом вимог та умов, передбачених ст.ст.209,210,215 ЦК України, а саме: зміст цього правочину не суперечить цивільному законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; цей правочин вчинений у письмовій формі; позивач, як позичальник, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення, як сторони правочину, було вільним і відповідало його внутрішній волі і вказаний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто, передбачав, зокрема, надання банком позивачу кредитних коштів на умовах, що викладені у вказаному договорі.

Обгрунтування позивача про те, що відповідач умисно приховав від нього інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, ввів його в оману та включив до кредитного договору несправедливі умови, зокрема, щодо стягнення з нього на користь банку комісії, не відповідають дійсності та спростовуються наступними доказами.

Так, за процедурою видачі кредитів в банківській установі, зокрема, й в АБ «УКРГАЗБАНК», клієнт звертається до банку з заявою на отримання кредиту, до клієнта доводяться умови кредитування, що діють у банку, зокрема, процентна ставка, схема кредитування, строк кредиту, умови повернення коштів, супутні та комісійні послуги, орієнтовна сукупна вартість кредиту і т.д. Якщо клієнта вказані умови влаштовують, то після подачі ним необхідного пакету документів сторони підписують кредитну угоду на узгоджених сторонами умовах.

Між тим, як достовірно встановлено з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 звернувся до АБ «УКРГАЗБАНК» з заявою на отримання кредиту 18.08.2008р. /а.с.76/, в той же день заповнив стандартної форми заяву позичальника- фізичної особи на отримання кредиту.

Між тим, як вбачається з графи 3 «Для клієнта» даної заяви, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що Банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто, банк довів до відома позивача всю необхідну інформацію щодо умов кредитування у відповідності до чинного законодавства. На підставі цього, оскільки позивача задовольнили умови, на яких банк згодився видати йому споживчий кредит, зокрема, й надання в забезпечення повернення кредитних коштів нерухомого майна, то через 10 днів, а саме, 28.05.2008р. сторонами було підписано спірний кредитний договір №130/08.

Як достовірно встановлено у суді і сторонами не заперечується, банк свої зобов'язання за кредитною угодою виконав повністю, надавши позивачу кредит у розмірі 22 400,00 доларів США.

Більше того, як вбачається з власноручної заявою позивача від 01.07.2008р., позивач клопоче перед банком про збільшення йому суми кредитування /а.с.77/, у зв»язку з чим банк, уклав 08.07.2008р. з ним Договір про внесення змін до вказаного кредитного договору /а.с.78/, яким збільшив суму кредиту до 30.960 доларів США.

Окрім того, в розділі IV «Інші умови» цього Договору зафіксовано, що «з врахуванням внесених змін всі інші умови кредитного договору №130/08 від 28 травня 2008 року залишаються незмінними і обов'язковими до виконання Банком та Позичальником», а відтак встановлені судом обставини свідчать, що на час укладення спірного кредитного договору та договору про внесення змін, позивача влаштовували всі істотні умови вказаного кредитного договору, він з власної волі вирішив збільшити суму кредитування на запропонованих Банком умовах.

З огляду на встановлене, суд вважає, що відсутні законні підстави вважати, що вказаний вище кредитний договір укладений під впливом обману з боку відповідача, оскільки такі твердження позивачем належними та достовірними доказами не доведенні.

Так, згідно із ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, яку мають значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях третьої особи, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Між тим, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК), а відтак твердження позивача про те, що відповідач ввів його в оману з посиланням на ч.3 ст. 203 ЦК України, як на підставу своїх вимог, належними та достовірними доказами не підтверджене і позивачем не надано суду ніяких доказів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовують ці позовні вимог

Факт стягнення Банком з клієнта-позичальника, наприклад, комісії за відкриття позичкового рахунку не суперечить чинному законодавству і така умова договору не може бути віднесена до несправедливих умов у розумінні норм ст.ст. 11 та 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та не тягне за собою порушення істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачеві. Банківська установа вправі як у відповідності до внутрішньобанківських нормативних актів, що стосуються питання кредитування фізичних осіб, так і у відповідності до нормативно-правових актів Національного Банку України, включати у кредитні угоди пункти щодо стягнення певного виду комісій. Якої-небудь офіційної заборони для банків включати в кредитну угоду такого роду пункти немає. Якщо клієнта не влаштовують запропоновані умови, то він вправі звернутися в іншу банківську чи фінансову установу і отримати там кредит на інших умовах.

Таким чином, суд вважає, що позивач був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, його права, як споживача послуг, не були банком порушені, банк ніяким чином не вводив позивача в оману та не включав до умов кредитного договору несправедливі умови.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач також послався на дані, проведеної почеркознавчою експертизою у справі за позовом банку до нього про стягнення заборгованості, якою було встановлено, що в графі «Клієнт» Додатку №1 кредитного договору №130/08 від 28.05.2008р. підпис проставлено не ОСОБА_2, а іншою особою.

З цього приводу суд вважає за необхідне погодитись з аргументами відповідача, що цей документ - це лише додаток до кредитного договору, в якому розписана сукупна вартість кредиту, дати сплати та суми платежів, що підлягають до сплати. В даному випадку основним документом є і залишається кредитний договір, підписання якого позивач не заперечує та дійсність умов якого позивач визнавав при його укладенні, здійснюючи відповідні платежі по кредиту. В подальшому, уклавШИ З Банком додатковий Договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, позивач тим самим згодився, що з внесенням змін щодо збільшення суми кредитування всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними і обов'язковими до виконання, тобто, сторони кредитної угоди підтвердили дійсність та законність основного кредитного договору.

Окрім цього, з огляду на встановлене у судовому засіданні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Експертний висновок не можна розглядати як безспірний доказ, оскільки він має оцінюватися судом нарівні з іншими доказами за загальними правилами оцінки доказів, при цьому, важливим є те, що письмові докази в процесі дослідження перевіряються за допомогою інших засобів доказування: поясненнями сторін, показаннями свідків, висновками експертів.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, відповідно до положень ст.212 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Ці вимоги закону узгоджуються і з приписами п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.1997р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», згідно якої при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно із ст.67 КПК України чи ст.62 ЦПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваг перед іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному повному й об»єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Отже факт, що позивач, укладаючи оспорюваний кредитний договір та додаток до нього, перебував під впливом обману з боку відповідача, є недоведеним належними та достовірними доказами, спростований відповідачем та наданими письмовими доказами, у зв"язку з наведеним суд вважає, що підстави для визнання недійсним оспорюваного позивачем кредитного договору відсутні, а відтак, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст.6,203,207,215,230,627,1054,1055 ЦК України та керуючись ст.ст.10,11,60,84,88,209,213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним Кредитного договору №130/08 від 28.05.2008р., укладеного між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне судове рішення виготовлене 19.09.2016р.

ГоловуючийА. А. Надопта