У Х В А Л А

19 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 12 травня 2008 року, яка нарахована за період з 1 травня 2012 року станом на 16 квітня 2015 року, у розмірі 2 447 624 грн. 24 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 73 023,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 квітня 2015 року становить 1 590 675, 27 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 39 340, 22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 квітня 2015 року становить 856 948, 97 грн. Звернуто стягнення на нерухоме майно: нежиле приміщення, що складається з підвалу, загальною площею 62 кв.м. по АДРЕСА_1, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину та з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки, ціну продажу встановлено у розмірі 1 911 386 грн., але не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій у справі та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини п'ятої статті 261 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4, позичальник і іпотекодавець, порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, яка визначена в межах трирічного строку позовної давності з часу здійснення ним останнього платежу, що відповідає умовам договору, вимогам закону та висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та від 19 березня 2014 року.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 14 вересня 2016 року суд касаційної інстанції керувався тим, що останній платіж по тілу кредиту позичальник ОСОБА_6 здійснила 20 листопада 2008 року, а останній платіж по сплаті процентів за користування кредитом було здійснено 11 лютого 2011 року, а тому, за визначенням пункту 4.5. договору кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, а тому позичальник визнала борг, направивши відповідну заяву, що підтверджує обґрунтованість висновків суду першої інстанції про переривання строку позовної давності та необхідність його обчислення з 5 січня 2012 року;

- 27 липня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що змінився строк виконання основного зобов'язання, відтак банк мав право з 10 липня 2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак звернувся до суду лише в червні 2015 року, а тому правильно стягнув заборгованість у межах строку позовної давності.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко