Провадження №22-ц/784/2838/16
Провадження № 22ц-784/2838/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

27 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року, постановлену у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року, позовну заяву повернуто позивачеві для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, а справу направити до того ж суду для розгляду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Повертаючи позивачці позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підсудна Центральному суду м. Миколаєва.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір про розірвання шлюбу, укладеного в Україні.

Позивачка - громадянка України і проживає в Україні, відповідач - громадянин ОСОБА_6, проживає за межами України.

Отже, виникли спірні правовідносини із іноземним елементом. У зв'язку із цим, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції повинен з'ясувати питання про підсудність йому цієї справи.

Питання підсудності цивільних справ урегульовано в ст. 15 глави I розділу III ЦПК України, які визначають загальні правила підсудності та територіальної підсудності, та в ст. 414 ЦПК України, яка визначає, що підсудність справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, у ч. 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне право».

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 1, ст. ст. 75-77).

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей, на які як суд першої інстанції не звернув уваги.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначається правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. На підставі ст. ст. 103, 110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно з ч. 10 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування в Україні.

Пред'являючи позов, позивачка посилалась на вказані норми процесуального та міжнародного права, вказувала на причини неможливості її виїзду з України через хворобу, у звязку з чим знаходиться під наглядом лікаря, а також на тяжке матеріальне становище.

Відтак, повертаючи позовну заяву, суд не звернув уваги на те, що на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності. Поза увагою суду залишилася та обставина, що останнім відомим місцем перебування відповідача було місце проживання позивачки. До укладення шлюбу відповідач проживав на території України, після реєстрації шлюбу сторони теж спільно проживали на території України, а в подальшому, після припинення подружніх стосунків відповідач ще де-який час продовжував проживати на території України. Зазначене підтвердив представник позивачки в суді апеляційної інстанції.

Зазначені обставини та норми права судом враховані не були, що призвело до неправильного визначення підсудності.

За таких обставин оскаржувана ухвала відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню, а позовна заява поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року скасувати, а справу повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :