Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» Курений ОлександрВікторович, про усунення перешкод у користуванні майном та зобовʼязання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 5 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 7 червня 2013 року з публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі - ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») уклав наступні договори банківського вкладу (вклад «Інший»):

№ 0706-2635/840/1 згідно з умовами якого банк прийняв на рахунок грошові кошти в сумі - 150 000 доларів США зі строком користування по 12 червня 2014 року; № 0706-2635/840/2 згідно з умовами якого банк прийняв на рахунок грошові кошти в сумі 450 000 доларів США зі строком користування по 12 червня 2014 року; № 0706-2635/840 згідно з умовами якого банк прийняв на рахунок грошові кошти в сумі 100 000 доларів США зі строком користування по 12 червня 2014 року. Листом від 26 лютого 2014 року він звернувся до ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з вимогою про дострокове повне або часткове повернення вкладу (депозиту), розміщеного за договором банківського строкового вкладу (депозиту) № 0706-2635/840/2 від 07 червня 2013 року, проте відповіді на листа не було отримано та не було достроково повернуто кошти вкладнику.

Зазначав, що вклади, які розміщені відповідно до умов договорів

від 7 червня 2013 року банком не повернуті, хоча вимога про дострокове повне або часткове повернення вкладу (депозиту), була направлена до дня прийняття постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 щодо віднесення ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних, а отже і застосування дії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

Позивач вважав, що відповідачем були порушені зобов'язання відповідно до умов вказаних договорів та просив зобов'язати

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» усунути перешкоди у користуванні належним

ОСОБА_3 майном в розмірі 732 507,16 доларів США, які знаходяться на рахунках в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», шляхом надання

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» можливості доступу позивачу до зазначеного майна, яке йому належить.

Рішенням Соломʼянського районного суду м. Києва від 5 лютого

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

19 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили із положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та регулює спірні правовідносини, оскільки відповідач знаходиться в стадії ліквідації, а вимоги позивача, щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні грошовими коштами заявлено в спосіб, який не узгоджується ні з умовами договору ні з вимогами закону

Висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 7 червня 2013 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3 було укладено наступні договори банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Інший»): 0706-2635/840/1, згідно з умовами якого банк прийняв на рахунок грошові кошти в сумі 150 000 доларів США;

№ 0706-2635/840/2, згідно з умовами якого банк прийняв на рахунок грошові кошти в сумі 450 000 доларів США; № 0706-2635/840 за умовами якого банк прийняв на рахунок грошові кошти в сумі - 100 000 доларів США зі сплатою процентів на суму вкладу в розмірі 8,7 % процентів річних, строком користування 7 червня 2013 року по 12 червня 2014 року.

Внесення грошових коштів на депозитний рахунок підтверджується копіями квитанцій від 7 червня 2013 року.

26 лютого 2014 року позивач звернувся до ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з вимогою про дострокове повне або часткове повернення вкладу (депозиту), розміщеного за договором банківського строкового вкладу (депозиту)

№ 0706-2635/840/2 від 7 червня 2013 року. Дана вимога не була задоволена.

Згідно довідки від 29 жовтня 2015 року стан рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_3 в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» складає: договір

№ 0706-2635/840 - 103 098,63 доларів США; 0706-2635/840/1 -

154 647,95 доларів США; 0706-2635/840/2- 474 760,58 доларів США.

Відповідно до листа від 12 листопада 2015 року Виконавчою дирекцією фонду гарантування прийнято рішення від 16 жовтня 2014 щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», згідно якого грошові вимоги ОСОБА_3 акцептовані у сумі 8 646 163,65 грн. та будуть задовольнятися в 4 чергу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Установлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 лютого 2014 року було прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було запроваджено строком на три місяця з 3 березня 2014 року по 2 червня

2014 року.

З 11 червня 2014 року розпочата ліквідація ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

На підставі постанови Правління Національного банку України

від 10 червня 2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11 червня 2014 року прийнято рішення № 45 щодо початку ліквідації

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Куреного О.В. на період з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 № 103 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було продовжено строк на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на 1 рік - до 10 червня 2016 року включно.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відмовляючи в задоволенні позову суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 1066, 1068 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до вірного висновку про те, що оскільки з 28 лютого 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з ринку, а на момент ухвалення рішення як судом першої інстанції (5 лютого 2016 року) так і постановлення апеляційним судом 19 квітня 2016 рокуухвали у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 5 лютого

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська