У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
Савченко В.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_6, заінтересовані особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Київський ВДВС ХМУЮ).

Посилалася на те, що 19 лютого 2014 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет застави, на виконання якого були видані виконавчі листи.

31 березня 2014 року представником стягувача до канцелярії Київського ВДВС ХМУЮ подані заяви про відкриття виконавчого провадження за кожним оригіналом виконавчих листів.

03 квітня 2014 року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень. Дане рішення суду не виконано, що суперечить ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Представником заявника подавалися скарги до Міністерства юстиції України та Головного управління юстиції в Харківській області, але рішення суду залишається невиконаним, що суттєво порушує права стягувача. Враховуючи викладене, просила визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Київського ВДВС ХМУЮ, у провадженні яких перебувають виконавчі листи про звернення стягнення на предмет застави: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 19 345 грн у вигляді невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року всупереч приписам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов'язати Київський ВДВС ХМУЮ, у провадження якого перебувають виконавчі листи, звернути стягнення на предмет застави: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 19 345 грн; фактично виконати рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року і невідкладно звернути стягнення на предмет застави. Крім того, просила стягнути з Київського ВДВС ХМУЮ витрати на правову допомогу в розмірі 8 268 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Ляхової Т.Б. щодо невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет застави всупереч приписам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов'язано старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Ляхову Т.Б. вжити всі необхідні заходи примусового виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», своєчасно та в повному обсязі за виконавчими листами № 640/22613/13-ц, н/п 2/640/794/14/07, виданими 26 березня 2014 року Київським районним судом м. Харкова, про звернення стягнення на предмет застави, та в строки, передбачені ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні стягнення витрат на правову на допомогу та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суди керувалися тим, що докази, які б підтверджували, що позивачеві надавалася правова допомога адвокатом (ст. 84 ЦПК України), у матеріалах справи відсутні.

З такими висновками погодитися не можливо.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2015 року між ТОВ «Харківський центр правової допомоги» в особі генерального директора Подвезька Д.В. (далі - «Виконавець»), та громадянином ОСОБА_6від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_13 на підставі довіреності, посвідченої ПН ХМНО Гриценком Є.В. 17 жовтня 2007 року, (далі -«Замовник»), укладений договір № 10-10/09-15 про надання правової допомоги, відповідно до якого виконавець зобов'язався надавати замовникові правову допомогу під час звернення до суду та розгляду справи у суді за скаргою на неправомірну бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (а. с. 87, 88). Відповідно до п. 3.2 вказаного договору за домовленістю сторін вартість послуг становитиме 8 268 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору № 10-10/09-15 про надання правової допомоги - калькуляція - рахунок, відповідно до якого сторони розрахували витрати (а. с. 89).

Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера № 10-10/09-15 ОСОБА_13 сплатила 8 268 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2015 року № 10-10/09-15 (а. с. 90).

Суди вказаних обставин не врахували та помилково зробили висновок, що скаржником не надано доказів про сплату ним витрат на правову допомогу.

Крім того, відповідно до довіреності від 18 листопада 2015 року ОСОБА_13 діяла від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої начальником Харківського слідчого ізолятора БартощакомЄ.М. 19 травня 2015 року (а. с. 151), а отже, мала право укладати від його імені договір про надання правової допомоги та оплачувати вказані послуги.

Оскільки судами неправильно встановлені обставини справи щодо надання правової допомоги та оплати вказаних послуг, не перевірено розрахунку та неправильно застосовано норму права, ухвали судів у частині стягнення витрат на правову допомогу мають бути скасовані, а справа передана на новий розгляд для вирішення зазначеного питання. В іншій частині ухвали судів не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвала Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року не переглядаються.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: І.М. Завгородня
В.О. Савченко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак