_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9137/16-ц
Провадження № 2/520/4230/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_7, укладений 02 липня 2014 року. Усунути ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 09 лютого 2016 року у м. Одесі.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 09 лютого 2016 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, що належало йому на праві власності, а саме: 1/3 квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, квартира, розташована за адресою АДРЕСА_2, будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою м. Одеса, вул. Планетна, 38а, автомобіль SUBARU Impresa, ДНЗ ВН 8658 СІ. Спадкоємцями померлого першої черги є: його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, діти ОСОБА_1 та ОСОБА_10, а також дружина ОСОБА_2.

Позивач вважає, що шлюб між Відповідачкою та спадкодавцем, ОСОБА_5, має бути визнаний недійсним, а Відповідачка усунута від права на спадкування, оскільки Відповідач вступила у вказаний шлюб без реального наміру створити сімю та набути права та обовязки подружжя, а з метою після смерті ОСОБА_5 отримати у спадщину належне йому майно.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 28.09.2016 року від його представника ОСОБА_11 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_12 у судове засідання також не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 27.09.2016 року її представник ОСОБА_13 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю в іншому судовому процесі, а у разі неможливості такого відкладення просив справу розглядати за їх відсутності та повідомив, що позов вони не визнають.

Третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, дослідивши наявні докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що позивач та його представник у судове засідання не зявились, з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертались, будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог суду не надали, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 17 січня 1997 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої рай адміністрації виконкому ОСОБА_3 міськради народних депутатів 01 березня 1997 року було зроблено актовий запис за № 56, що підтверджується копією Свідоцтва про народження ОСОБА_8 1-ЖД № 104756, де в графі батько записаний ОСОБА_5, в графі мати ОСОБА_14.

02 липня 2014 року між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби ОСОБА_3 міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 852, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб ОСОБА_8 І ЖД № 213313. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на «Осіпова».

09 лютого 2016 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть ОСОБА_15 1-ЖД № 443557, виданим 10 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_3 міського управління юстиції.

26 травня 2016 року консулом Генерального консульства України в м. Сан-Франциско, США ОСОБА_16 було посвідчено заяву ОСОБА_1, в якій останній висловив своє бажання щодо прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого 09 лютого 2016 року.

Частиною 1 ст. 43 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у звязку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Частиною 1 ст.14 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

У відповідності до ч.1 ст.21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Статтею 25 СК України встановлено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу

Згідно ст. 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно ст. 37 СК України шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Стаття 38 СК України регламентує, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Як роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжю» згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою, особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК).

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Твердження позивача в позовній заяві, що Відповідач вступила у вказаний шлюб без реального наміру створити сімю та набути права та обовязки подружжя, а з метою після смерті ОСОБА_5 отримати у спадщину належне йому майно, а також що не було волевиявлення ОСОБА_5 на укладання вказаного шлюбу, є лише припущеннями, які не підтвердженні жодним доказом.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачка з покійним ОСОБА_5 проживала однією сім`єю з 2014 року, те, що реєстрація шлюбу відбулась у відповідності до вимог чинного законодавства, суд вважає, підстав з якими закон пов`язує недійсність шлюбу не встановлено. Посилання позивача на фіктивність шлюбу ним не доведені та не підтверджені, крім наведення загальних фраз, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно ч. 4 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним, або визнаний таким за рішенням суду.

Отже, вимоги позивача в частині усунення ОСОБА_12 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Із матеріалів справи не вбачається порушення прав чи інтересів позивача ОСОБА_1, крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження його вимог.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними, а від так не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.3,21,27,28,33,40,41,42 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,ст.ст. 11,60,209,212-215,218,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту оголошення рішення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.