АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/491/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/789/938/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1, відповідача

ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок порушення останнім Правил утримання собак загинув його кіт.

Рішенням Зборівського районного суду від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не дано належної оцінки наявним у справі доказам, а саме визнанню відповідачем фактів перебування його собаки на чужій земельній ділянці без повідка та намордника, спричинення ушкоджень собакою коту, нанесення палицею ударів по дереву (що викликало падіння кота з дерева); показанням свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині спричинення шкоди при викладених позивачем обставинах; звіту про результати дослідження патологічного матеріалу, що свідчить про наявність вини позивача у спричиненні шкоди. З урахуванням того, що відповідачем не спростовано факт його вини у спричиненні шкоди, вважає висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог, таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи її безпідставною та надуманою, а рішення суду законним і обґрунтованим. У поданих суду запереченнях зазначає, що чинне законодавство України не передбачає спеціального (прямо встановленого) порядку відшкодування майнової і моральної шкоди при загибелі тварини. Таке відшкодування може мати місце не інакше, як в результаті винних дій особи, що спричинили таку загибель. Його не притягнуто ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності за вчинення винних діянь, які призвели до смерті тварини позивача. На думку відповідача, в його діяннях відсутній умисел та необережність, направлені на настання негативних цивільно-правових наслідків для ОСОБА_1, а також причинно-наслідковий зв'язок між його діями та смертю кота. Також, враховуючи, що мисливський собака породи лайка, власником якої він є, відноситься до групи шпіців та їх прототипів, то за своїми характеристиками, не створює небезпеки для господаря чи оточуючих, а тому не підпадає під визначення джерела підвищеної небезпеки за ч.1 ст.1187 ЦК України. З приводу, моральної шкоди, вважає, що смерть кота ніяк не може відобразитись на активності громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, а позивач таким чином намагається використати обставини інциденту від 08.01.2016 року для безпідставного власного збагачення.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Зборівського районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позивачем факту заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди неправомірними діями відповідача, а зокрема, умисного травмування собакою відповідача кота позивача, перебування смерті кота у причинно-наслідковому звязку з отриманими ушкодженнями, характеру та обсягу страждань позивача.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з таких міркувань.

Так, судом встановлено, що 08 січня 2016 року приблизно о 15.00 год. кіт позивача та собака відповідача перебували на земельній ділянці сусіда Бакуменка, що в с.Гаї Розтоцькі Зборівського району. Собака зубами схопив кота, останній отримав проникаючі ушкодження і через декілька годин того ж дня загинув.

За результатами патологоанатомічного розтину трупа кота біло-сірої масті, власником якого є ОСОБА_1, смерть кота наступила від спадання легень та зупинки дихання внаслідок пневмотораксу (а.с.7-10).

Згідно вимог ч.1 ст.180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 4 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" визначено основні принципи захисту тварин від жорстокого поводження, якими зокрема є, утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди оточуючим. Закон також передбачає, що жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині.

У визначенні термінів в цьому Законі вказано, що домашніми тваринами є собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною.

Стаття 9 Закону передбачає, що особи, які утримують домашніх тварин, мають право з'являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку. Особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до п.4 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерством охорони здоровя УРСР 17.0.1980 року, без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних площадках.

Відповідно до п.п.г) п.6 Правил власники повинні тримати сторожових собак на привязі і спускати їх з привязі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі.

Згідно вимог п.п.а) п.7 Правил власникам собак дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також з ізольованих територій в загальні двори або на вулицю тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не врахував вимог законів, що регулюють спірні правовідносини, а зокрема, те, що цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. ст. 57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріалами справи підтверджено факти перебування собаки відповідача на земельній ділянці сусіда без повідка і намордника, нападу собаки відповідача на кота позивача, нанесення останньому проникаючих поранень грудної клітки та смерті кота того ж дня. Перелічені факти стороною відповідача не заперечуються, окремі з них підтверджуються документально.

Отже, саме внаслідок порушення відповідачем п.4, п.п.г) п.6, п.п.а) п.7 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, ст.ст.4, 9 ЗУ Про захист тварин від жорстокого поводження, які полягають у незабезпеченні 08.01.2015 року власником собаки ОСОБА_2 умов, що виключали втечу собаки з належної відповідачу земельної ділянки (двору), та в незабезпеченні за межами його земельної ділянки належного утримання собаки (на короткому повідку і в наморднику) позивачу й було спричинено шкоду, що полягає в загибелі його кота й повязана, в тому числі, з нападом собаки, оскільки пневмоторакс, який зазначено як причина смерті у висновку спеціаліста, може бути зумовлений як в результаті укусів, так і при розривах легень через висотну травму.

Так як, презумпція вини, передбачена ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України у деліктних правовідносинах, в процесі розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_2 не спростована, тому є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Висновки суду першої інстанції в частині недоведеності позивачем причинно-наслідкового звязку смерті кота з отриманими ушкодженнями з підстав ненадання доказів отримання котом належної та необхідної ветеринарної допомоги, як такі що суперечать вимогам ч.2 ст.1166 ЦК України, колегія суддів вважає безпідтавними. В даному випадку, саме відповідачем, а не позивачем, повинен був бути доведеним той факт, що смерть кота зумовлена саме неотриманням належної та необхідної ветеринарної допомоги.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача в частині відсутності його вини з підстав, що кіт позивача розгулюючи надворі у межах видимості його собаки спровокував те, що собака зірвався з привязі й загнав кота на дерево, що росло на земельній ділянці сусіда, оскільки Правила тримання собак, котів і хижих тварин в частині обовязків власника тримати сторожових собак на привязі і спускати їх з привязі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі та обовязкового використання на вулиці короткого повідка й намордника жодним чином не стосуються власників котів, а натомість стосуються безпосередньо власників собак.

Не приймає до уваги колегія суддів й твердження відповідача в частині відсутності його вини з підстав не притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, оскільки сам по собі факт не складення відповідними органами протоколу про адміністративне правопорушення й не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може свідчити про відсутність в його діях ознак цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, що доводиться наявними у справі доказами.

При цьому, не зважаючи на наявність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди, колегія суддів вважає недоведеним розмір матеріальної шкоди в сумі 2000 грн., як вартість належного позивачу кота, з посиланням на інтернет-оголошення про продаж котів, оскільки, по-перше, вказані інтернет-оголошення є лише пропозицією й жодним чином не свідчать про дійсну вартість тварин, а по-друге, стосуються котів породи шотландський висловухий, до якої кіт позивача не відносився.

За вказаних обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди до задоволення не підлягають.

Разом з тим, враховуючи наявність вини власника собаки - відповідача ОСОБА_2 у смерті кота позивача ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди колегія суддів погодитися не може.

Заподіяння позивачу діями відповідача моральної шкоди узгоджується як з вимогами ст.ст.23, 1167 ЦК України, так і з вимогами спеціального закону (ст.4 ЗУ "Про захист тварин від жорстокого поводження"), який передбачає як один з основних принципів захисту тварин від жорстокого поводження - утримання їх без мети заподіяння шкоди оточуючим, а також, те, що жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, й зокрема, тривале проживання (близько 7 років) кота в сімї позивача, що свідчить про привязаність господаря до домашньої тварини; те, що даний випадок мав місце на очах господаря, який через вікно будинку бачив, як відповідач стукав палкою по гіллі дерева, падіння кота з дерева й напад собаки на кота; те, що вказані обставини мали місце в день народження дружини позивача; внаслідок смерті кота за вказаних обставин був порушений звичний спосіб життя позивача, який змушений був декілька разів звертатися в передбаченому законом порядку до спеціалістів з метою проведення патологоанотомічного дослідження причин смерті тварини, отримання необхідного висновку, а згодом за захистом порушеного права до суду, колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням розумності й справедливості достатнім буде розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 1000 грн.

У відповідності до п.1, 4 ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За вказаних обставин рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1000 (тисяча) грн. моральної шкоди, а також судових витрат по справі в розмірі 1250 грн. 40 коп., що включають 551,20 грн. - сплачений суду першої інстанції позивачем судовий збір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди (а.с.1), 606,32 грн. - сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги (а.с.36), 78,48 витрати, повязані з явкою позивача до суду (а.с.4), 14,40 грн. - витрати за проведення патолого-анатомічного розтину трупа кота (а.с.4).

Керуючись ст.ст.60,88,209 ч.ч.1,2,3;307 ч.1п.2;309 ч.1 п.п.1,4;313;314 ч.2;316 ч.1; 317 ч.1;319 ч.1;324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 23,1166;1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.4,9,ч.4 ст.12 ЗУ Про захист тварин від жорстокого поводження, п.4, п.п.г) п.6,п.п.а) п.7 Правил триманнясобак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду від 14 червня 2016 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1000 (тисяча) грн. моральної шкоди та 1250 (тисяча двісті пятдесят) грн. 40 (сорок) коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді: Т.С. Парандюк

ОСОБА_5