АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2642/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2428/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С. А. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Шевченко І.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Лукмасло М.М. від 03.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 41884964 з примусового виконання виконавчого листа № 553/2642/13-ц, виданого 30.01.2014 року Ленінським районним судом м. Полтави про покладення на ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язань нарахувати та виплатити ОСОБА_2 відсотки за користування коштами згідно договору про заощадження № SAMDN 108000 від 29.12.2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Скаржник, ОСОБА_2, через представника за довіреністю ОСОБА_3, звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Лукмасло М.М. від 03.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 41884964 з примусового виконання виконавчого листа № 553/2642/13-ц, виданого 30.01.2014 року Ленінським районним судом м. Полтави про покладення на ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язань нарахувати та виплатити ОСОБА_2 відсотки за користування коштами згідно договору про заощадження № SAMDN 108000 від 29.12.2012 року, посилаючись на те, що 03.06.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Полтавській області Лукмасло М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 553/2642/13-ц, виданого 30.01.2014 року Ленінським районним судом м. Полтави про покладення зобовязань на ПАТ КБ «ПриватБанк» виконати умови договору № SAMDN 108000 від 29.12.2012 року про дострокове розірвання договору, а саме: виплатити передбачені відсотки та направлення матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання до Жовтневого ВДВС у м. Дніпропетровськ ГТУЮ в Дніпропетровській області без будь-яких на те повноважень та з порушенням норм ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», адже виконавчі дії можуть бути проведені окрім як за місцезнаходженням юридичної особи-боржника, ще й за місцем знаходженням майна юридичної особи. Разом з тим, право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належать стягувачу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Лукмасло М.М. є правомірними, а прийнята ним оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, такою, що відповідає ст. ст. 33, 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохав її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги.

В скарзі апелянт посилався на те, що державний виконавець, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», не врахував його права як стягувача на вибір місця виконання рішення суду та його бажання щоб судове рішення виконувалось у м. Полтаві за місцем знаходження майна боржника, що прямо передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2013 року в справі № 553/2642/13-ц, провадження № 2/553/1058/2013, за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення депозитного вкладу, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 550000 грн.; зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» виконати умови договору № SAMDN08000 від 29 листопада 2012 року про дострокове розірвання договору, а саме виплатити передбачені відсотки. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3441 грн. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 08 січня 2014 року вищевказане рішення залишено без змін.

30 січня 2014 року на підставі вищезазначеного рішення Ленінським районним судом м. Полтави був виданий виконавчий лист, боржник в якому був вказаний ПАТ КБ «Приватбанк», , ІПН 21, МФО 331401, в особі Полтавського ГРУ, 36029, м. Полтава, вул. Шведська, 2. Даний виконавчий лист перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

03 червня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Полтавській області Лукмасло М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 553/2642/13-ц, виданого 30.01.2014 року Ленінським районним судом м. Полтави про зобов`язання ПАТ КБ «Приватбанк» виконати умови договору № SAMDN08000 від 29 листопада 2012 року про дострокове розірвання договору, а саме виплатити передбачені відсотки, та направлення матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання до Жовтневого ВДВС у м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця з приводу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідають ст.ст. 6, 11, 33, 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія судів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними, не в повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Про те, державний виконавець в постанові про закінчення виконавчого провадження ВП № 41884964 від 03.06.2016 року, посилається на вищевказану норму Закону України «Про виконавче провадження», вказавши на те, що виконавче провадження може здійснюватись за місцезнаходженням постійно діючого органу - банку та його майна лише за адресою юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

Разом з тим, стягувач наполягає на своєму бажанні і праві на вибір місця виконання рішення суду за місцем знаходження майна боржника у м. Полтаві, у зв`язку із чим він і звертався до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області задля виконання судового рішення.

Оскільки в постанові державного виконавця не наведено, будь-яких обґрунтувань з приводу наявності чи відсутності майна боржника за адресою: вул. Шведська, 2, м. Полтава, на що посилався стягувач, висновок державного виконавця про те, що стягувач звернувся до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області в порушення ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним та таким, що не відповідає вимогам закону. А тому, невірним є і висновок державного виконавця Лукмасло М.М. про закриття виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про вчинення державним виконавцем дій на виконання вказаних вимог закону та здійснення перевірки інформації щодо наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця. При цьому, закон зобов'язує на вчинення таких дій державного виконавця та не вимагає від стягувача надання доказів на підтвердження інформації щодо майна боржника.

Суд першої інстанції безпідставно на вказані обставини уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку, що дії державного виконавця були правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 41884964 від 03.06.2016 року не відповідає вимогам закону, та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст. ст. 303, 312 ч. 1 п. 2, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2016 року скасувати, скаргу ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Лукмасло М.М. від 03.06.2016 року - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Лукмасло М.М. від 03.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 41884964 з примусового виконання виконавчого листа № 553/2642/13-ц, виданого 30.01.2014 року Ленінським районним судом м. Полтави про покладення на ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язань нарахувати та виплатити ОСОБА_2 відсотки за користування коштами згідно договору про заощадження № SAMDN 108000 від 29.12.2012 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль