Справа № 495/6087/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

15 вересня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді - Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Випасненської сільської ради, Відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання протиправними та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Випасненської сільської ради, Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області та уточнивши свої позовні вимоги просить суд:

1) визнати протиправними та скасувати рішення Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області:

- № 378-VІ від 13.06.2012 року «Про відміну рішення Випасненської сільської ради від 04.04.2012 рокуза № 172-VІ «Про надання дозволу гр..ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.. Лермонтова, 5, село Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області», від 06.10.2011 року за № 226-VІ «Про внесення змін до рішення сільської ради № 36 від 09.07.1997 року «Про заяву гр. ОСОБА_2І.»:

- № 420-VІ від 27.09.2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр.. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: вул.. Лермонтова, 5, с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області».

2) визнати недійсним свідоцтва про право власності серії САЕ № 914987, індексний номер 3242008, видане 07.05.2013 року на земельну ділянку № 5 по вул.. Лермонтова в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер :02:005:0135 площею 0,0903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на імя ОСОБА_2, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2155120 від 07.05.2013 року, прийнятого державним реєстратором Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, реєстровий номер обєкта нерухомого майна 8.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує наступним. ОСОБА_3 є власницею житлового будинку № 3 по вул. Лермонтова в селі Випасне Одеської області Білгород-Дністровського району, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2615496. Цей будинок вона отримала як спадок від матері ще в 1996 році.

Цей будиночок розташовується на земельній ділянці площею 0,15 га.

В 2011 році ОСОБА_3 стало відомо, що рішенням Випасненської сільської ради № 171-VI від 10 червня 2011 року було припинено право користування гр. ОСОБА_4, яка померла 1996 року, земельною ділянкою площею 0,15 га по вул. Лермонтова, 3 в селі Випасне та вилучено її до земель запасу сільської ради. У цьому ж засіданні вилучена земельна ділянка була надана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (копія рішення № 172-VI від 10 червня 2011 року), що змусило ОСОБА_3 звернутися до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області зі скаргою щодо неправомірності рішень Випасненської сільської ради на що отримала відповідь за № 7-612-1 1 та лист Випасненської сільської ради про скасування рішень 171 та 172 від10.06.2011 року.

При цьому, ОСОБА_3 не зрозуміло на підставі чого було прийнято рішення Випасненської сільської ради № 420-VI від 27.09.2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0903 га по вул.. Лермонтова, 5 в с. Випасне для будівництва та обслуговування житлового будинку з виданням державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. Обґрунтовуючи своє позовні вимоги ОСОБА_3 посилається на правову позицію Верховного Суду України щодо недопустимості скасування та внесення змін органом місцевого самоврядування у постановлені ним попередні рішення.

Також позивачем ставиться питання про визнання недійсним Свідоцтва про права власності на земельне ділянку та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку № 5 на ім'я ОСОБА_2

Позивач - ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, в судовому засіданні повністю підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання не зявились, надали на адресу суду заяву, згідно якої просили суд здійснити зміну неналежного відповідача на належного відповідача, повторити ухвалу про забезпечення доказів, та отримати усі запитувані документи, та просили суд відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні за станом здоровя.

Представник Випасненської сільської ради у судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявна заява, згідно якої просять розглянути справу без представника сільської ради, позовні вимоги підтримують.

Представник Відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника відділу.

Заслухавши думку позивача, її представника щодо недопустимості подальшого затягування розгляду справи, а також приймаючи до уваги те, що справа перебуває у провадженні суду тривалий час, відповідачем а також її представником не надано суду доказів на підтвердження неможливості бути присутності у судовому засіданні, суд переходить до розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені у позовній заяві та запереченнях до неї доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи, протягом двох років Випасненською сільською радою відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», були винесені наступні рішення:

- 09 липня 1997 року рішення № 36 «Про заяву ОСОБА_2 про передання у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будов земельну ділянку площею 0,15 га по вул.. Лермонтова, 5».

- 06 жовтня 2011 року рішення № 226-VІ «Про внесення змін до рішення сільської ради № 36 від 09.07.1997 року», зокрема даним рішення перший пункт рішення № 36 викладено в такій редакції Передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0903 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель в с. Випасне по вул.. Лермонтова, 5. Другий пункт: видати ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0903 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель в с. Випасне по вул. Лермонтова, 5.

- 10 червня 2011 року рішення № 171-VІ «Про припинення права користування земельною ділянкою по вулиці Лермонтова, 3 в селі Випасне», яким було припинено право користування громадянкою ОСОБА_4, яка померла в1996 році, земельною ділянкою площею 0,15 га по вул.. Лермонтова, 3 в с. Випасне та вилучено її до земель запасу сільської ради.

- 10 червня 2011 року рішення № 172-VІ «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.. Лермонтова, 5, с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області». В резолютивній рішення даного рішення окрім надання дозволу містяться також рекомендації ОСОБА_2 виготовити проект землеустрою щодо відведення ділянки у власність та надати сільській раді для затвердження після погодження у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства.

- 04 квітня 2012 року рішення № 340-VІ «Про відміну рішення сільської ради від 10.06.2011 року за № 172-VІ «Про надання дозволу ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га по вул.. Лермонтова, 5 с. Випасне», від 06.10.2011 року за № 226-VІ «Про внесення змін до рішення сільської ради № 36 від 09.07.1997 року «Про заяву гр. ОСОБА_2І.»

- 13 червня 2012 року рішення № 378-VІ «Про відміну рішення Випасненської сільської ради від 04.04.2012 року за № 340-VІ «Про відміну рішення сільської ради від 10.06.2011 року за № 172-VІ «Про надання дозволу ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га по вул.. Лермонтова, 5 с. Випасне», від 06.10.2011 року за № 226-VІ «Про внесення змін до рішення сільської ради № 36 від 09.07.1997 року «Про заяву гр. ОСОБА_2І.». Даним рішенням були відмінені рішення № 340- VІ та № 226- VІ.

- 27 вересня 2012 року рішення № 420-VІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр.. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: вул.. Лермонтова, 5, с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області». Даним рішенням було вирішено: Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,0903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; Передати ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.. Лермонтова, 5 в с. Випасне; ОСОБА_5 ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.. Лермонтова, 5 в с. Випасне.

Дослідивши представлені суду рішення Випасненської сільської ради та проаналізувавши їх зміст, суд приходить до наступних висновків.

Крім того, ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається, рішенням № 36 від 1997 року відповідачу ОСОБА_2 надавалась земельна ділянка площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку № 5 по вул.. Лермонтова в с. Випасне.

Згодом, 06.10.2011 року рішенням № 226 вносяться зміни до рішення № 36 в площі ділянки, замість 0,15 га вказується 0,0903 га. Рішенням № 171 у користувачів будинку № 3 по вул.. Лермонтова вилучається ділянка та рішенням № 172 суміжному користувачу ОСОБА_2 надається дозвіл на виготовлення технічної документації щодо надання земельної ділянки у власність площею 0,03 га.

Рішенням № 340-VІ було відмінено (скасовано) рішення № 172 про надання ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га.

В подальшому, 13.06.2012 року рішенням № 348 Випасненською сільською радою скасовуються рішення № 340 та № 226. Тобто, діючими рішенням становляться № 36 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га та рішення № 172 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації.

В результаті, 27.09.2012 року рішенням № 420 була прийнята та затверджена технічна документація ОСОБА_2, передано їй у власність ділянка площею 0,0903 га по вул.. Лермонтова, 5 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

В той же час, згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2012 року позивач ОСОБА_3 є спадкоємицею ОСОБА_4, після смерті якої успадкувала житловий будинок та господарські споруди № 3 по вул.. Лермонтова в с. Випасне.

За життя ОСОБА_4 земельну ділянку, що була їй надана для обслуговування житлового будинку № 3 п вул.. Лермонтова на приватизувала, тобто право власності не набула.

У відповідності до пункту 7 розділу 10 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 01 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Згідно із п.5 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року № 562-XII громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Вказаним рішенням суду від 09.11.2012 року було встановлено, що після смерті матері - ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, володіє та користується будинком, спорудами та земельною ділянкою на якій вони розташовані, що підтверджується квитанціями про сплату земельного податку.

До того ж, ст. 549 ЦК Української РСР (яким регулюються спадкові відносини у звязку зі смертю спадкоємця до набрання чинності ЦК України 01.01.2004 року) встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач та відповідач ОСОБА_2 є сусідами, а земельні ділянки, що встановленні для обслуговування належних їм будинків суміжні.

Аналіз обставин справи та заявлених позовних вимог свідчить про відсутність наразі спору між сторонами суміжними користувачами ділянок, щодо розмірів земельних ділянок, а саме, не розглядається питання щодо збільшення чи зменшення тієї або іншої ділянки, на що суд звертає увагу сторін. Предметом даного розгляду є правомірність дій органу місцевого самоврядування Випасненської сільської ради, та правомірність набуття ОСОБА_2 права власності.

За розясненням Пленуму ВСУ в постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними (пункт 8).

Для встановлення природи та характеру правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне детально розглянути правомірність винесеного 10.06.2011 року Випасненською сільською радою рішення № 171-VІ «Про припинення права користування земельною ділянкою по вулиці Лермонтова, 3 в селі Випасне», яке стало відправним для інших актів сільської ради, що наразі є спірними.

Так, відповідно до положення статей140-149 Земельного Кодексу України, в редакції станом на 10.06.2011 року, припинення права користування земельною ділянкоюможливе за наявністю таких підстав:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Вказаний перелік підстав є вичерпаним.

В своєму рішенні № 171-VІ «Про припинення права користування земельною ділянкою по вулиці Лермонтова, 3 в селі Випасне» відповідач Випасненська сільська рада вказує на те, що при обстежені будинку № 3 по вул. Лермонтова не були виявлені спадкоємці померлої ОСОБА_4, тому керуючись ст.. 141 Земельного Кодексу було прийнято відповідне рішення припинити право користування та вилучити ділянку.

На думку, суду такі доводи представників сільської ради є помилковими, оскільки відсутність спадкоємця земельної ділянки є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (п. «б» ч.1 ст. 140 ЗК), а не для припинення право користування. Як зазначалось вище, померла ОСОБА_4 володіла ділянкою № 3 по вул.. Лермонтова саме на правах користування, права власності вона за життя не оформляла. При цьому, одночасно з посиланням на відсутність спадкоємців (п. «б» ч.1 ст..140 ЗК України), представники органу місцевого самоврядування вказують саме статтю 141 ЗК України підстави припинення право користування земельною ділянкою, яка в своєму переліку підстав припинення права користування ділянкою не містить «смерть власника ділянки за відсутності спадкоємця».

Крім того, суду не зрозуміло чому, встановивши відсутність спадкоємців ОСОБА_4, представниками сільської ради не були вжиті заходи для переходу спадкового майна до територіальної громади в порядку статті 1277 ЦК України, а з численними порушеннями був обраний інший спосіб припинення прав користування ділянкою.

Також, заслухавши пояснення учасників процесу, у суду є сумніви стосовно того, що представникам Випасненської сільської ради депутатам, секретарю, працюючому апарату дійсно не було відомо про фактичну наявність спадкоємця ОСОБА_4 в особі її доньки ОСОБА_3 До того ж, вказаний в рішенні № 171-VІ акт обстеження земельної ділянки від 25.05.2011 року суду для ознайомлення та дослідження не був наданий.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України, сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, 10.06.2011 року виносячи рішення № 171-VІ «Про припинення права користування земельною ділянкою по вулиці Лермонтова, 3 в селі Випасне», яким було припинено право користування громадянкою ОСОБА_4, померлою в1996 році, земельною ділянкою площею 0,15 га по вул.. Лермонтова, 3 в с. Випасне та вилучено її до земель запасу сільської ради, орган місцевого самоврядування Випасненська сільська рада, грубо порушила не тільки встановлені вимоги земельного законодавства, а і цивільні права позивача, яка на той час вже здійснювала управління фактично успадкованою ділянкою, сплачувала земельні податки тощо, що згодом було встановлено рішенням суду від 09.11.2012 року.

Зазначене рішення № 171-VІ дало змогу органу місцевого самоврядування для винесення низки інших рішень, що є спірними для сторін, зокрема № 378 та № 420.

Відповідно до положень, що містяться в ст. 373 ЦК України та в ст. 116 ЗК України, якими визначено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель комунальної власності виключно на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України та п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України в вищезазначеній постанові № 7 від 16.04.2004 року, при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Однак, такі наголошення позивача є помилковими, оскільки в Рішенні від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 Конституційний Суд розділив акти органів місцевого самоврядування на нормативні (встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коле осіб та застосовуються неодноразове) та ненормативні (конкретні приписи звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію). Вищевказані рішення Випасненської сільської ради відносяться саме до ненормативних актів.

Рішення № 378-VІ відновило дію рішення № 172-VІ, яким ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації та яке є похідним від рішення № 171-VІ протиправність та незаконність якого вище судом була встановлена.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Тому, виходячи з викладеного, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача про визнання протиправним рішення Випасненської сільської ради № 378-VІ від 13 червня 2012 року.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст. 126, 128 ЗК України державний акт на право власності на земельну ділянку, яка раніше знаходилась у комунальній власності, видається виключно особі, що набула її у відповідної міської ради або на підставі договору купівлі-продажу, або в межах процесу приватизації.

Таким чином, оскільки захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, то визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю без визнання недійсним рішення, на підставі якого видано цей державний акт, є порушенням закону.

Відповідно до п.56 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новосформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності заявник подає рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, який відповідно до законодавства наділений повноваженнями щодо передачі земельної ділянки у власність або користування, про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в разі підготовки лотів до проведення земельних торгів).

Підставою видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на земельну ділянку стало рішення Випасненської сільської ради від 10.06.2011 року № 172-VІ, яке було відновлене рішенням № 378, та рішення від 27.09.2012 року № 420-VІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр.. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: вул.. Лермонтова, 5, с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області».

Вище зазначалось, що способами захисту є зокрема, визнання незаконними рішення, дій або бездіяльності органу державної влади, органу влади Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес також іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 202 ЦК України передача у приватну власність земельних ділянок та видача державних актів на землю є правочином.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановчим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

При цьому, державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що система органів державної реєстрації складає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Статтею 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 та п.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» держана реєстрація прав і обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_3, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст.24, 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст..ст. 2, 3,6, 19, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст..ст.116, 125, 126, 128, 140-149, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 11, 15, 16, 203-204, 215-216, 236, 316-317, 321, 328, 334, 392, 398 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, скасування свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Випасненської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області № 378-У1 від 13 червня 2012 року «Про відміну рішення Випасненської сільської ради від 04 квітня 2012 року за № 340- VI «Про відміну рішення сільської ради від 10 червня 2011 року за № 172-VI «Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вулиця Лєрмонтова, 5, село Випасне, Білгород-Днісі ровського району Одеської області», від 06 жовтня 2011 року за № 226- VI «Про внесення змін до рішення сільської ради № 36 від 09 липня 1997 року «Про заяву гр. ОСОБА_2».

Визнати протиправним та скасувати рішення Випасненської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області № 420-VI від 27 вересня 2012 року « Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: вулиця Лєрмонтова, 5, село Випасне. Білгород-Дністровського району Одеської області».

Визнати недійсним Свідоцтва про права власності серія та номер: САЕ № 914987; індексний номер 3242008, виданий 07.05.2013 року на земельну ділянку № 5 по вул. Лєрмонтова в селі Випасне, Білгород-Дністровської району Одеської області, кадастровий номер :02:005:0135 площею 0,0903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на ім'я ОСОБА_2.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2155120 від 07.05.2013 року об 18:12:06 годин, прийнятого державним реєстратором ОСОБА_7, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Реєстровий номер об'єкта нерухомого майна - 8.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :