У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та стягнення комунальних платежів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2006 року.

Зазначає, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюбні стосунки з яким припинено в 2012 році. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати в квартирі позивачки та продовжував випивати, вчиняти сварки з погрозами, постійно порушувати правила співжиття та громадського порядку. Відповідач добровільно не бажає виселитись з квартири позивачки, постійно чинить перешкоди позивачці в користуванні та розпорядженні її квартирою.

Також ОСОБА_3 з моменту розлучення та проживання в квартирі ОСОБА_2 як колишній член сім'ї жодним чином не приймає участі в утриманні квартири, її ремонті, не платить за користування житлом та комунальними послугами.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила виселити ОСОБА_3 зі своєї квартири, так як це перешкоджає повною мірою користуватись своїми правами власника квартири. Крім того, просила стягнути з відповідача за період з грудня 2012 по квітень 2016 включно, плату за користування квартирою та комунальними послугами в розмірі 8 048 грн 58 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 плату за користування житлом та комунальними послугами в квартирі АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Роз'яснено, що вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року в частині виселення ОСОБА_3, а також в частині роз'яснення, що вказане рішення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 систематично порушував правила спільного проживання, що в свою чергу є підставою для його виселення без надання іншого жилого приміщення, в порядку, передбаченому ст. 116 ЖК України. В частині стягнення плати за користування житлом та комунальні послуги суд першої інстанції виходив з того, що між позивачкою та відповідачем відсутня будь-яка угода про безоплатне користування вищевказаною квартирою, відповідач участі у витратах по утриманню квартири не приймає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виселення та роз'яснення про зняття з реєстраційного обліку та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виселення ОСОБА_3 оскільки в матеріалах справи не міститься жодних даних щодо застосування до нього мір попередження або заходів громадського впливу, як того вимагає ст. 116 ЖК України. В іншій частині суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку.

Згідно зі статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Однак, статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Тобто, законодавцем передбачено, що в даному випадку маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Виходячи зі смислу даної статті, виселення - це крайня міра, яка застосовується тільки до винних осіб, які систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим сумісне проживання. Під системністю слід зрозуміти вчинення двох і більш таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження або громадського впливу.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку; до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно до статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині виселення ОСОБА_3, а також в частині роз'яснення, що вказане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку.

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2016 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа: Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Коробчинська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович