441/320/16-ц 2/441/299/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2016 року Городоцький районний суд Львівської області у складі:
головуючого-судді Українець П.Ф.
за участі секретаря Боднар Ю.М.
представника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
ОСОБА_2 15.03.2016р. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 11 018 грн. 21 коп. заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що остання 09.04.2014р. позичила в нього 3 600 грн. до 09.07.2014р., позики добровільно не повертає.
В суді представник позивача позов підтримала покликаючись на мотиви такого, пояснила, що 09.04.2014р. ОСОБА_2 позичив відповідачці 3 600 грн., які остання зобовязувалась повернути до 09.07.2014р. Позивач неоднорозаво звертався до ОСОБА_3 з вимогою про повернення грошей, однак остання позичені кошти не повертає, тому він звернувся з позовом до суду, просить стягнути з відповідачки 11 018 грн. 21 коп., з яких: 5 952 грн. 43 коп. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох відсотків річних, 2 514 грн. 58 коп. пені, 2 000 грн. витрат на правову допомогу і 551 грн. 20 коп. судового збору.
Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належно (а.с. 24).
Згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов частково.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із розпискою від 09.04.2014р. (а.с.4), ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_2 3 600 грн., які зобовязувалась повернути до 09.07.2014р.
Як убачається із пояснень представника позивача та змісту позову, відповідачка ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3 600 грн. ОСОБА_2 не повернула.
Оскільки відповідачка, отримавши позику, взятих на себе зобовязань за договором не виконала, позичені 3 600 грн. позивачу до 09.07.2014р. не повернула, є підстави до стягнення таких у судовому порядку.
Із пояснень представника позивача та змісту позову убачається, що позивач просить про стягнення із відповідачки трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат.
За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку від 26.02.2016р. (а.с.9) три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 09.07.2014р. по 01.03.2016р. становить 178 грн., інфляційні втрати за період з 09.07.2014р. по 01.03.2016р. 2 174 грн. 43 коп.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_3 2 174 грн. 43 коп. інфляційних втрат та трьох процентів річних 178 грн. є підставною та підлягає задоволенню.
В частині стягнення з відповідачки 2 514 грн. 58 коп. пені суд відмовляє, виходячи з наступного.
Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов"язання внаслідок односторонньої відмови від зобов"язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов"язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Із аналізу змусту даної статті випливає, що сплата неустойки в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.
Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними і випливають із умов укладеного між ними договору.
Умовами даного договору, не передбачено сплати неустойки при порушенні договірних зобовязань.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у вимозі позивача про стягнення 2 514 грн. 58 коп. пені слід відмовити.
Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд стягує із відповідачки в користь позивача 2 000 грн. витрат на правову допомогу (а.с.7-8, 25) та 551 грн. 20 коп. судового збору (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 128, 215, 218, 224-226 ЦПК України ст.ст. 11, 16, 526, 530, 545, 625, 1046-1049 ЦК України, суд -
позов задоволити частково.
В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити, за безпідставністю.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачкою протягом десяти днів, з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів.
Суддя: Українець П.Ф.