Справа №265/7530/15-ц
Провадження №2/265/1026/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу, який було розірвано у 2010 році, з відповідачем має дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач має стабільний заробіток, а отже й має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Добровільно відповідач відмовляється надавати допомогу, а їй самій важко нести витрати, повязані з утриманням та вихованням дитини, у звязку з чим, вона просить стягнути з Відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

15 лютого 2016 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31 березня 2016 року, заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду була задоволена, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року скасоване та призначено по справі судовий розгляд в загальному порядку.

05 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради. В обгрунтування позову зазначив, що під час шлюбу з ОСОБА_1 у нього народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб з ОСОБА_1 було розірвано 08 квітня 2010 року. Син ОСОБА_4 фактично проживає не тільки з матірю, а і у нього, як у вихідні дні, так і в будні. ОСОБА_4 повною мірою перебуває на його матеріальному забезпеченні.

Вказував, що він позитивно характеризується, має постійний прибуток, у нього облаштовано місце для проживання дитини, спиртними напоями не зловживає, дуже добре ставиться до дитини, а дитина до нього, впевнений, що зможе належним чином його утримувати і забезпечувати необхідні умови для його проживання та подальшого виховання і розвитку. При цьому. ОСОБА_1 фактично не займається вихованням дитини, на сьогоднішній день створила іншу сімю, проживає з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину. У зв'язку з тим, що між ним і ОСОБА_1 не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, а дитина бажає проживати зі своїм батьком, він змушений звернутися до суду для визначення місця проживання дитини з ним.

Також зазначав, що ОСОБА_1 офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Посилаючись, зокрема на ст.ст.141, 161, 180, 181, 184 СК України, просив суд: визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання його батька ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 - в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття; а також судові витрати.

Письмових заперечень проти позову та зустрічного позову, сторони до суду не подавали.

Під час судового засідання, позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім того суду пояснила, що з 2009 року з сином ОСОБА_4 та новою родиною проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Зараз вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У сина є окрема кімната. Домовленості щодо місця проживання дитини з Відповідачем не було. Вона несе витрати на харчування, лікування, навчання та купляє деякі речі, так як Відповідач не сплачує аліменти. На обліку ніде не перебуває, хронічних захворювань та шкідливих звичок не має. Перепони для спілкування дитини з Відповідачем та його батьками не чинить. Виконує батьківські обовязки, приймає участь у шкільному житті. Син навчається добре, не хворіє та хронічних захворювань не має. Проти зустрічного позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Його неявка, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в судовому розгляді приймають участь його представнки.

Представники відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що діють на підставі довіреності, в судовому засіданні, проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували, підтримали зустрічні позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того пояснили, що дитина з квітня 2015 року разом з батьком мешкає за адресою дідусів з боку батька АДРЕСА_1. Має окрему кімнату. У батька також є власна квартира. ОСОБА_2 працює, має дохід, графік роботи його невідомий. Спиртні напої не вживає, до кримінальної відповідальності не притягався. Аліменти на утримання інших осіб не сплачує. Хронічних захворювань не має. Виконує батьківські обовязки, зокрема забезпечує матеріальне утримання дитини, влаштовує його дозвілля, допомагає робити уроки, іноді забирає зі школи, але у батьківських зборах участі не приймає. При цьому, на питання суду, хто водить дитину до школи та у якій школі дитина навчається, представники пояснити не змогли.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності, під час судового засідання пояснила, що звернень батьків до органу про визначення місця проживання дитини не було. Висновок органу опіки та піклування про визначення місця мешкання дитини підтримує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідач ОСОБА_2 її сусід. Вона іноді ходить в гості до батьків Відповідача. Дитина проживає разом з батьком. У листопаді бачила, як Відповідач робив з сином уроки. Також бачила, як пару разів у вересні 2015 року Відповідач водив сина до школи зі свого будинку. Дитину у сусідів бачила у другій половині дня. Сусіди живуть у двокімнатній квартирі, дитина спить у залі, коли з батьком, коли сама. ОСОБА_1 знає, щоб остання курила або вживала спритні напої ніколи не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9Х.Б. суду пояснив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 його сусід. На новий рік, Відповідач просив його бути Дідом Морозом для дитини. Зазначив, що він є студентом та навчається до 14:00 год., але часто бачить, як ОСОБА_2 ходить з дитиною до школи, гуляє з ним. Потім уточнив, що бачив як ОСОБА_2 забирав дитину зі школи один раз, десь у 12:00 13:00 год.

Суд, заслухавши пояснення Позивача, представників Відповідача і третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали по справі та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позивних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 15 квітня 2008 року по 08 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.3, 47/.

Під час шлюбу, 16 вересня 2008 року у них народилася дитина ОСОБА_3 /а.с.4/.

05 серпня 2014 року Позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 /а.с.2/.

Як вбачається з довідки, виданої 16 листопада 2015 року приватним підприємством «Альянс ГІС», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матірю ОСОБА_1 з адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до характеристики від 28.04.2016 року учня 1-А класу НВК «Школа ліцей інформаційний технологій №69» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 завжди охайно вдягнутий, доглянутий. До дорослих відноситься з повагою, сприймає зауваження спокійно. Вихованням хлопця займається мати ОСОБА_1 Вона регулярно проводжає та зустрічає сина зі школи, цікавиться успіхами сина у навчанні. Батько дитини, жодного разу не відвідував школу, не був присутній на батьківських зборах /а.с.62/.

Зі звернення ОСОБА_1 на адресу голови КСН «Східний» від 28.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає з 2009 року за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.63/.

Відповідно до інформації ДНЗ №160 від 20.04.2016 року №43, ОСОБА_3 відвідував заклад з 11.04.2012 року по 01.08.2015 рік. В цей період вихованням дитини займалася мати ОСОБА_1 За цей період, батько дитини не приймав участі у вихованні дитини /а.с.64/.

З акту №112 обстеження умов проживання від 19 квітня 2016 року вбачається, що зі слів батька Відповідача ОСОБА_11, ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, а дитина на вихідних приходить до них.

Відповідно до акту №111 обстеження умов проживання від 19 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2, умови проживання задовільні. У ОСОБА_3 окрема кімната, є одяг по сезону, іграшки, книжки, стіл для занять, компютер. ОСОБА_12 з вітчимом нормальні.

З листа КЗ ММР «Центр первинної медико санітарної допомоги№5 м.Маріуполя» від 16.06.2016 року №907 вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. За медичною допомогою приходить з матірю. При відвідуванні дитини на дому, батька ніколи не було.

При цьому, суд не приймає до уваги пояснення представників Відповідача, що неповнолітній ОСОБА_3 фактично проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_3, оскільки це суперечить поясненням батька Відповідача ОСОБА_11, які він дав під час складання акту №112 обстеження умов проживання від 19 квітня 2016 року, а також іншим вище переліченим письмовим доказам по справі.

До того ж, зі змісту ч.2 ст.181 СК України вбачається, що аліменти на користь дитини сплачує той з батьків, хто проживає окремо.

В суді, позивач ОСОБА_1 вимогу про визначення місця мешкання дитини не заявляла, оскільки стверджує, що дитина проживає з нею, а тому й заявляє лише вимогу про стягнення аліментів.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 заявив в суді вимогу про визначення місця мешкання дитини, тобто він вважає, що між ним та ОСОБА_1 існує спір, оскільки не погоджується з тим, що дитина фактично проживає разом з матірю.

Такі дії Відповідача, суд розцінює як спосіб відстоювання своїх інтересів, що не відповідає фактичним обставинам по справі, оскільки б дійсне проживання дитини з Відповідачем, на думку суду, робило би вимогу Відповідача про визначення місця проживання дитини нелогічною, так як звернення до суду здійснюється з метою захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9Х.Б. в частині підтвердження факту постійного проживання дитини з Відповідачем, оскільки вони є нечіткими та суперечать довідці НВК №28 від 11.07.2016 року №632, з якої вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 07.09.2015 року по 24.11.2015 рік навчався у 1-А класі навчально-виховного комплексу «колегіум-школа» №28 м.Маріуполя, яка розташована в Іллічівському районі м.Маріуполя, а не в Лівобережному районі, де проживають свідки та які нібито бачили, як Відповідач у вересні водив сина до школи.

Отже, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Суду не надано доказів того, що між сторонами досягнуто згоди щодо виконання Відповідачем обов'язку з утримування своєї дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, оскільки дитина проживає разом з Позивачем, Відповідач добровільно Позивачу грошової допомоги на утримання дитини не надає, працює та має постійній дохід, інших утриманців не має, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду, ані Відповідачем, ані його представниками, не надано суд доказів, що існують виняткові обставини, які є підставою для визначення місяця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з місцем проживання його батька.

Крім того, суд враховує висновок Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 17.08.2016 року №01-11-643/1, відповідно до якого, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1

Отже, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання його батька ОСОБА_2 є безпідставною та необгрунтованою.

При цьому, оскільки суд прийшов до висновку, що аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 будуть стягуватися на користь ОСОБА_1, то й вимога про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітнього сина, також є безпідставною та необгрунтованою.

Таким чином, суд не знаходить належних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, а тому відмовляє в їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В той же час, ч.3 цієї статті передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, який проживає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 23 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

2. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів відмовити.

3. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна