Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/1984/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Шклянка М.П.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Іванченка М.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року частково задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 28.4.1/АК-226.07.2 від 28 квітня 2007 року в сумі 12 334,18 дол. США та 100 053,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму судового збору в розмірі 1 357,72 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що вимоги Банку щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню при наявності заяви про застосування строків позовної давності, а саме за період з 30 березня 2012 року по 30 березня 2015 року. 3% річних та інфляційні відрахування з приводу плати за проведення розрахунків не підлягають задоволенню, оскільки кредитор не зазнав матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та ним отриманні компенсації від боржника з підстав порушення строків повернення отриманого кредиту. Судом не застосовано п.3.6 постанови НБУ №168 від 10 липня 2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Розрахунок заборгованості позивача не підтверджений первинними документами у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

28 квітня 2007 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17 червня 2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «РОДОВІД БАНК», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №28.4.1/АК-226.07.2 від 28 квітня 2007 року.

Згідно з п. 1.1. Кредитного договору Банк відкрив невідновлювальну кредитну лінію ОСОБА_2 на загальну суму 18 466,00 доларів США та відповідно до п. 1.2. зобов'язався надати Позичальнику кошти на купівлю автомобіля.

Відповідно до п. 3.2. Позичальник зобов'язувався повернути отриманий кредит не пізніше 28 квітня 2014 року.

Банк виконав свої зобов'язання та надав відповідачеві кредит в межах та в строки, обумовлені договором. Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку.

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору Відповідач зобов'язалась щомісячно до "10"-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 220,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.5.1 щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком для нарахування процентів встановлюється в розмірі 0.2% від суми виданого кредиту.

Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 9% річних.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань Боржником за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір застави транспортного засобу №28.4.1/АК-226.07.2 від 28 квітня 2007 року, посвідчений нотаріально, на виконання умов якого ОСОБА_2 передала в заставу банку належний їй автомобіль.

28 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язання Позичальника по Кредитному договору.

Відповідно до п. 1.1., п. 1.3, п. 3.2 Договору поруки Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором.

В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_2 не виконане зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів у погашення кредиту, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість , яка складається з:

суми простроченої заборгованості за кредитом - 9 277,32 доларів США;

суми простроченої заборгованості за процентами - 3 056,86 доларів США;

суми простроченої заборгованості за платою по кредиту - 14 442,38 грн.;

суми 3% річних від суми простроченого кредиту - 17 708,23 грн.;

суми 3% річних від суми прострочених процентів - 5 817,58 гривень;

суми 3% річних від суми простроченої плати по кредиту - 1 229,94 гривень;

суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом - 6 172,16 грн.

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на зазначені обставини, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за кредитним договором станом на 30 березня 2015 року в розмірі 12 334,18 дол. США та 192 141,41 грн,

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позов заперечувала, просила застосувати позовну давність щодо стягнення основної суми боргу і спеціальну норму щодо позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, її представник, посилалась на те, що строк дії договору поруки сплинув, оскільки позивач не звертався до поручителя з вимогою про стягнення боргу протягом 6 місяців.

Рішенням суду відмовлено у задоволенні позовних вимог, заявлених до поручителя ОСОБА_4, і в цій частині рішення суду не оскаржується.

Задовольняючи частково позовні вимоги, а саме стягуючи з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по кредиту, яка виникла станом на 30 березня 2015 року, в сумі 12 334,18 доларів США та пені, обрахованої в межах позовної давності за період з 30 березня 2014 року по 30 березня 2015 року, в сумі 100 053,73 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором та виникнення у зв'язку з цим заборгованості порушено право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з неї заборгованості.

Проте, при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом не було враховано, що відповідачем до ухвалення рішення було заявлено про застосування позовної давності до всіх вимог позивача, а останнім не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, що відповідно до положень ст. 267 ч. 4 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених поза межами строку позовної давності.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення боргу за кредитним договором по кредиту та процентам за період з 30 березня 2012 року по 30 березня 2015 року у розмірі 11 080,31 доларів США (кредит 9 277,32 + проценти 1 802), а також 81 541,30 грн., з яких: пеня за період з 30 березня 2014 року по 30 березня 2015 року за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 52 085,30 грн., пеня за цей же період за несвоєчасну сплату платежів за обслуговування кредиту - 2 598, 14 грн.; 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам - 20 685,84 грн., 3% річних від суми простроченої заборгованості по платежам за обслуговування кредиту - 1 034,01 грн., сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по платежам за обслуговування кредиту - 6 172,16 грн.

Наведений розрахунок відповідає розрахунку наданому позивачем апеляційному суду (а.с. 229-236), та не оспорювався представником відповідача у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки позивачем не доведено, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання йому було завдано збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки ст. 625 ЦК України не встановлено обов'язку кредитора доводити наявність у нього збитків від невиконання грошового зобов'язання боржником, стягнення передбачених цією нормою закону коштів встановлено за порушення строку виконання грошового зобов'язання та незалежно від сплати неустойки, передбаченої умовами договору. При цьому інфляційні втрати в даному випадку нараховані позивачем від грошових зобов'язань, які за договором відповідач повинна була виконати у національній валюті.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині сум, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року змінити, зменшити розмір сум заборгованості, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 28.4.1/АК-226.07.2 від 28 квітня 2007 року - до 11 080,31 дол. США та до 81 541,30 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: