Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., ТкачукаО.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного університету телекомунікацій про стягнення грошової допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у Державному університеті телекомунікацій та наказом від 02 грудня 2014 року № 447-кс з 15 грудня 2014 року її звільнено з посади доцента кафедри економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. На її думку, формулювання причин звільнення, зазначених у вказаному наказі та в запису в трудовій книжці № 26, є неповними і потребують доповнення, оскільки вони не відповідають змісту її заяви про звільнення від 27 листопада 2014 року. Крім того, вважала, що їй при звільненні незаконно не було нараховано та виплачено грошову допомогу у розмірі шести посадових окладів, передбачену ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», оскільки стаж її науково-педагогічної діяльності у Державному університеті телекомунікацій, який відноситься до вищих навчальних закладів IV рівня акредитації, складає більше 10 років.

З урахуванням зазначеного позивачка просила зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення, звільнити із займаної посади 15 грудня 2014 року за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію (за віком) та виплатити грошову допомогу у розмірі шести місячних окладів та грошову компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки з 4 вересня 2014 року до 15 грудня 2014 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Державного університету телекомунікацій змінити формулювання причини звільнення в наказі про звільнення та вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано Державний університет телекомунікацій змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_4 у наказі від 02 грудня 2014 року № 447-кс та викласти підставу звільнення у такій редакції: ОСОБА_4, доцента (0.9 частину ставки) кафедри економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва, звільнити із займаної посади 15 грудня 2014 року за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. У іншій частині наказ від 02 грудня 2014 року № 447-кс залишено без змін. Зобов'язано Державний університет телекомунікацій змінити запис № 26 у трудовій книжці про причину звільнення ОСОБА_4 та викласти його у такій редакції: звільнена із займаної посади за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Державного університету телекомунікацій про стягнення грошової допомоги скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У іншій частині позову ОСОБА_4 судові рішення не оскаржувала, тому у касаційному порядку не переглядала (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині виплати грошової допомоги та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 зазначала, що відповідачем неправомірно відмовлено їй у виплаті грошових коштів, належних при виході на пенсію у розмірі шести посадових окладів на підставі ст. 24 Закону України «Про наукову і науково технічну діяльність».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків - 12,5 року, для жінок - 10 років.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, враховуючи те, що відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) грошова допомога науковому працівнику надається за умови виходу на пенсію відповідно до цього Закону, тобто при виході на наукову пенсію, проте, як встановлено судами, позивач вийшла на загальну пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не має права на грошову допомогу, виплата якої передбачена при виході на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова

М.К.Гримич

О.С.Ткачук