Справа № 202/210/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що 11 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит № DNK0GI, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 378750 грн. У забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором цього ж дня був укладений договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку 3-кімнатну квартиру загальною площею 68,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 12 березня 2014 року у виконавчому провадженні № 41996697 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь Комунального підприємства «Коменергосервіс» був накладений арешт на все належне їй рухоме і нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2016 року був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним договором. Але у звязку із накладеним державним виконавцем арештом на предмет іпотеки та оголошеною забороною на його відчуження порушується переважне право ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки порівняно з іншими кредиторами боржника. За цих підстав ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши свій позов, просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4, та скасувати заборону на його відчуження, а саме: 3-кімнатну квартиру загальною площею 68,90 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що накладені постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 12 березня 2014 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вважав його необґрунтованим.

Представник третьої особи - Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит № DNK0GI, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на суму 378750 грн. зі сплатою 15 % річних на строк до 11.12.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором цього ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку 3-кімнатну квартиру загальною площею 68,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № DNK0GI від 11 грудня 2007 року, яка станом на 16.02.2009 року становить 403838,07 грн., звернуто стягнення на вищевказану квартиру.

Згідно з випискою за рахунком станом на 21.03.2016 року заборгованість відповідача за договором про іпотечний кредит складає 1630921,80 грн.

Також судом встановлено, що 12 березня 2014 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41996697 при виконанні виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Коменергосервіс» боргу в розмірі 6421,56 грн.

Вказаний виконавчий документ був повернутий стягувачеві 20 червня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на нерухоме майно та заборона його відчуження не скасовувалися.

Звертаючись до суду з позовом до боржника ОСОБА_4 та заявляючи вимоги про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на своє переважне право як іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок цього майна порівняно з іншими кредиторами боржника.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави, різновидом якої є іпотека, кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» також передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як передбачено частинами 3 та 4 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у пункті 2 постанови від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Крім того, згідно з розясненнями, викладеними в абз. 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» також розяснювалося, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Аналіз наведених положень закону та судової практики свідчить про те, що у випадку подання позову про звільнення майна (в тому числі, яке є предметом іпотеки) з-під арешту, який накладений при виконанні виконавчого документа про стягнення коштів з метою забезпечення його виконання, належним відповідачем є не лише боржник (власник майна), а й стягувач за таким виконавчим документом, оскільки в цьому випадку спір стосується пріоритету на звернення стягнення на предмет іпотеки (черговості задоволення вимог кредиторів), саме існуванням якого ПАТ КБ «ПриватБанк» і обґрунтовує свої позовні вимоги.

Приймаючи до уваги, що державним виконавцем арешт на предмет іпотеки накладений та оголошено заборону на його відчуження в інтересах стягувача за виконавчим провадженням Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, яке зацікавлене у проведенні стягнення на підставі рішення суду (судового наказу), докази щодо отримання ним виконання в матеріалах справи відсутні та судом встановлено, що виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає скасування арешту майна, оскільки стягувач має право повторно предявити виконавчий документ до виконання, суд вважає, що звільненням майна з-під арешту та скасуванням заборони на його відчуження буде вирішено питання про права Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, яке як третя особа позбавлено можливості захищати їх у спосіб, визначений для відповідача статтями 30, 31 ЦПК України.

Отже, в даному випадку спір щодо звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження повинен вирішуватися шляхом предявлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради.

Разом із тим, можливість заміни неналежного відповідача належним відповідачем або залучення такої особи як співвідповідача відповідно до статті 33 ЦПК України пов'язана виключно із клопотанням позивача.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму первісному позові поряд із боржником ОСОБА_4 було помилково зазначено як відповідача ОСОБА_5 підприємство «Комунальне», але в подальшому позивачем було уточнено склад відповідачів та як відповідача визначено лише боржника ОСОБА_4, а також залучено до участі у справі ОСОБА_5 підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради(стягувача) як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Під час судового розгляду судом зясовувалося питання щодо процесуального статусу Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, але представник позивача наполягав на участі цього підприємства у справі як третьої особи тарозгляді позовних вимоги до відповідача ОСОБА_4, клопотання про залучення співвідповідача не заявив.

Відтак, виходячи із диспозитивності цивільного судочинства, суд не наділений самостійним правом провести таку заміну чи притягнути іншу особу як співвідповідача поза волею самого позивача.

Враховуючи вищезазначене, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуженняслід відмовити. При цьому позивач не позбавлений можливості предявити позов до належного відповідача, у звязку із цим суд не робить інших висновків щодо обставин справи, не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуженнявідмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко