Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., КадєтовоїО.В., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладанням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, та виселення відповідачів з житлового будинку № 6 розташованого по вулиці Таврійській у місті Токмак Запорізької області, посилаючись на неналежне виконання боржником ОСОБА_5зобов'язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, внаслідок чого виникла заборгованість, у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, переданий банку в забезпечення кредитного договору за договором іпотеки та виселити відповідачів.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2008 року в розмірі 32 712,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 січня 2015 року складає 694 020 грн 44 коп., до якої входять: 13 243,31 доларів США заборгованість за кредитом, 8 085,64 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 814,84 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 11,70 доларів США штраф (фіксована частина), 1 557,19 доларів США штраф (процентна складова), звернуто стягнення на предмет іпотеки - на будинок загальною площею 53,10 кв. м, житловою площею 34,40 кв. м, початковою вартістю, визначеною сторонами 127 500 грн, який розташований по вулиці Таврійській, 6 в містіТокмак Запорізької області, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для продажу вказаного будинку.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані рішення в частині відмови в задоволенні позову про виселення та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 04 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 16 % річних строком до 07 березня 2013 року.

У забезпечення вказаного договору, того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори кредиту та іпотеки, укладені між сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Виходячи з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСРгромадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що з вини боржника, який своєчасно не здійснює погашення кредиту виникла заборгованість, у рахунок погашення якої банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суди дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання останнім позивачем іншого постійного житла, оскільки переданий в іпотеку житловий будинок був придбаний ОСОБА_4 в 2005 році ще до оформлення кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, в частині виселення відповідачів. В іншій частині рішення не оскаржуються.

Таким чином, оскаржувані рішення в частині виселення відповідачів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року в частині виселення відповідачів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.В.Кадєтова

Т.Л.Ізмайлова