Справа № 161/1003/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1209/16 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю представника позивача Місюри І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08.08.20011 року в розмірі 13612 (тринадцять тисяч шістсот дванадцять) грн. 21 коп. та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім ) грн. судового збору.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, мотивуючи свої вимоги порушенням норм матеріального права, недоведеністю судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити з огляду на безпідставність наведених у ній доводів, представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що 07 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг складає між ним та позивачем договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, а також сплатити відсотки за користування ним.

Умови погашення кредиту відповідачем належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 листопада 2015 року становить: 13612,21 грн., з яких заборгованості за кредитом - 7727 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 4760,82 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 624,39 грн.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 визначено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби - пластикові банківські картки, які емітовані в установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Держатель платіжної картки для забезпечення безпеки здійснення платіжних операцій з її використанням зобов'язаний використовувати цей спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України, правил користування ним та умов договору, укладеного з емітентом (банком), дотримуватись правил безпеки та не допускати використання цього засобу сторонніми особами, для чого повинен надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, пін-код та інші засоби, що дають змогу користуватися ним, а у випадку його втрати зобов'язаний негайно повідомити про це емітента (банк), який повинен негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу з внесенням до стоп-списку і його вилучення.

Згідно положень Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою договору на обслуговування карткового рахунку, укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», передбачено наступні обов'язки клієнта: не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass, або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або що суперечить чинному законодавству (п.п. 1.1.2.1.2). Вживати заходів щодо запобігання втрати (викрадення) Карти, Стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання(п.п.1.1.2.10). Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків, необхідно звернутися до відділення банку, або за телефоном НОМЕР_1 (безкоштовно) в Україні (п.п. 1.1.2.11). Власник карти зобов'язаний вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати Карти/ Піну/ постійного пароля/ одноразових паролів п.п. 2.1.1.9.9).

З витягу з кримінального провадження №0002248 вбачається, що 01 вересня 2014 року невстановлена особа проникла у квартиру АДРЕСА_1, звідки таємно викрала 300 грн., цифровий фотоапарат марки «Фуджі філм» вартістю 500 грн., три кільця із золота вартістю 2400 грн. належні ОСОБА_3 . З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 від 21 жовтня 2014 року видно, що крім вказаних вище речей, було здійснено крадіжку двох карток КБ «Приватбанк», одна з яких за номером НОМЕР_2 належить потерпілому ОСОБА_3

Відповідно до п.п. 2.1.1.13.2 Умов та правил надання банківських послуг, постановка карти в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви Клієнта відповідно до тарифів банку.

Отже, відповідальність за збереження платіжної картки та виконання умов кредитного договору покладена на держателя картки ОСОБА_3

На підтвердження повідомлення банку про факт крадіжки кредитної картки відповідачем було надано повідомлення від 03 квітня 2015 року та фіскальний чек, однак дані докази не свідчать про те, що ОСОБА_3 вчасно повідомив банк про скоєну крадіжку, а тому у банку не було підстав для блокування картки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем порушено умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підлягає стягненню. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем не було доведено належними доказами, що кредитні кошти він не отримував, оскільки його карткою скористалася інша особа внаслідок викрадення картки.

Колегія суддів вважає, що суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження відповідача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні. .

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: