Справа № 569/4373/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

у складі головуючого судді Першко О.О.,

секретар Слободенюк В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в якому просить, з врахуванням остаточних позовних вимог, виселити ОСОБА_4 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він разом з членами його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 внаслідок укладення договору міни набули право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. При придбанні вказаного житла йому було відомо, що квартиру в якості наймача використовує відповідач, та також було відомо, що умови використання не обумовлені у відповідності до чинного законодавства. Відповідачу було запропоновано укласти договір найму житла з визначенням прав та обовязків, на що він фактично не погодився, оскільки після отримання 06.01.2016 року такої пропозиції ніяких дій не вчинив і продовжив використовувати вказане житло без відповідних підстав та на безкоштовній основі. Окрім того, відповідач припинив доступ до житла позивачу та членам його сім'ї. Враховуючи факт створення відповідачем несумісних для спільного проживання умов, не оплати останнім послуг свого проживання, враховуючи, що відповідач є членом сім'ї попереднього власника спірного житла, а право користування відповідача щодо спірного житла є похідним від прав попереднього власника житла, який втратив право власності на спірне житло і відповідно ОСОБА_4 втрачене право користування житловим приміщенням, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов з мотивів у ньому наведених, та пояснив, що попередній власник квартири ОСОБА_8 стала власником спірної квартири на підставі договору дарування, укладеного з сином відповідача, який одночасно являється її чоловіком, і якому вказана квартира належала на підставі свідоцтва про право на спадщину та була отримана ним у спадок після смерті матері відповідача та відповідно його баби. Тому відповідач належав до члена сім'ї ОСОБА_8, так як її чоловік є сином відповідача. 11 грудня 2015 року був укладений договір міни квартир між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідно до якого останні набули право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, відповідач втратив право користування житлом та підлягає виселенню, оскільки являється членом сім'ї попереднього власника. Окрім того, відповідач відмовляється укладати договір найму житла з новими власниками, привів в житло в непридатний стан, створює перешкоди новим власникам у користуванні їхнім майном, систематично порушує правила співжиття, внаслідок чого офіційно попереджався про можливість його виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, зокрема і рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.09.2015 року в справі №569/1105/15-ц, а тому підлягає виселенню з даної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, оскільки житлове законодавство передбачає виключні випадки для виселення без надання іншого жилого приміщення, жодні з яких в судовому засіданні встановлені не були, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що позивач неодноразово намагався врегулювати умови використання відповідачем житлової квартири, яка належить йому та членом його сім'ї на праві власності. Відповідач відмовляється укладати договір найму чи звільняти житло, чинить власникам квартири перешкоди у її користуванні, змінив замки, не допускає їх до приміщення, в зв'язку з чим вони змушені були звертатися в правоохоронні органи. Окрім того, відповідач привів житло в стан непридатний для проживання, наявні борги по комунальним послугам, відключений газ, що спонукало позивача звернутися до суду.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зокрема вказали, що позовні вимоги підтримують повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 11 грудня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 набули права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору міни, укладеного з ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_10, та зареєстрованого в реєстрі за № 451.

Право власності позивача та третіх осіб на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру.

У вказаній квартирі з 06 лютого 1990 року зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_4, що не заперечується сторонами, та підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Рівненській області.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 є членом сім'ї попереднього власника квартири - ОСОБА_8, так як її чоловік є сином відповідача.

Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач проживає у вказаній квартирі як член сім'ї попереднього власника ОСОБА_8

Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що він та члени його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, є новим власником квартири відповідно до договору міни, проте відповідач добровільно звільнити спірну квартиру відмовляється.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник житлового будинку, квартири, згідно ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб.

Власник майна, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року, яка є обов'язковою для всіх судів.

Як слідує з пояснень представника відповідача ОСОБА_2 відповідачем у справі не оспорюється те, що він не є членом сім'ї позивача, та як слідує з пояснень представника позивача та позовної заяви, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не надавали згоди відповідачу на користуватися належною їм на праві власності квартирою без укладення договору найму. Пропозицію укласти договір найму житла відповідач не прийняв.

Таким чином, з моменту укладення договору міни від 11 грудня 2015 року, право власності ОСОБА_8 припинилося в силу ст. 346 ЦК України й, відповідно, припинилося право користування не тільки самого власника, а й усіх членів її сім'ї, та виникло у ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які в свою чергу не надавали згоди на користування спірною квартирою ОСОБА_4

Враховуючи те, що відповідач не є членом сім'ї нового власника квартири, право користування було припинене з часу укладення договору міни, позовні вимоги ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_4 зі спірного житлового приміщення підлягають до задоволення, так як таким чином усуваються перешкоди у користуванні власністю.

У даному випадку положення ст. 116 ЖК України та ст. 825 ЦК України до застосування не підлягають, а застосування положення ст. 391 ЦК України є достатнім для вирішення правовідносин, які виникли між сторонами у справі.

На підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 вересня 2016 року.

Суддя О.О. Першко