Справа №592/4086/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1576/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2016 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_3

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач провів розрахунок з позивачем у меншому розмірі, ніж було передбачено погодженням про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року та не доплатив йому 16696,24 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ТОВ «Техноніколь-Центр» - ОСОБА_5, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 березня 2013 року між позивачем та ТОВ «Техноніколь-Центр» було укладено трудовий договір, відповідно до якого його прийнято на роботу на посаду начальника юридичного відділу ТОВ «Техноніколь-Центр» (а.с. 34-36).

Наказом по особовому складу від 07 квітня 2016 року №21-К ОСОБА_3 було звільнено з вищевказаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та зобов'язано бухгалтерію підприємства провести з ним остаточний розрахунок по заробітній платі та невикористаній відпустці (у випадку наявності) в день звільнення (а.с. 37, 40).

Відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 07 квітня 2016 року, сторони погодили припинити дію трудового договору №б/н від 11 березня 2013 року за угодою сторін.

Умовами цієї додаткової угоди передбачено, що в усьому іншому, що не передбачено умовами цієї додаткової угоди, сторони керуються умовами договору та погодженням про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року (а.с. 39).

Згідно з п.2 погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року, відповідач погодив, зокрема, здійснити остаточний розрахунок з працівником ОСОБА_3 та виплатити йому належні виплати та компенсації в терміни, встановлені законодавством (а саме на дату звільнення), кінцева сума з урахуванням утриманих до бюджету сум податків та зборів, у сумі становить 43082 грн. 93 коп., з них 26386 грн. 70 коп. на руки (а.с. 38).

Відповідно до розрахункового листка ТОВ «Техноніколь-Центр» за квітень 2016 року, до виплати позивачу підлягало 26386,69 грн. (а.с. 42).

Як вбачається з довідки ПАТ «Альфа-Банк» № 45745 від 26 травня 2016 року, вищевказана сума була перерахована на картковий рахунок позивача в день звільнення - 07 квітня 2016 року, що ОСОБА_3 не заперечує (а.с. 62).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Техноніколь-Центр» виплатило позивачу всі належні йому суми в день звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 цього кодексу передбачена відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розрахункового листка ТОВ «Техноніколь-Центр» за квітень 2016 року, на день звільнення позивачу належали такі суми: компенсація за 35 днів невикористаної відпустки в розмірі 19248,95 грн., місячна премія 2484,47 грн., оклад за 5 фактично відпрацьованих днів квітня 2016 року в розмірі 3502,63 грн., всього нараховано: 25236,05 грн. При цьому, борг за підприємством на початок квітня місяця - 6071,67 грн. Після утримання 378,54 грн. воєнного збору і 4542,49 грн. податку з доходів фізичних осіб, до виплати ОСОБА_3 належало 26386,69 грн. (а.с. 42). Ця сума йому й була виплачена в день звільнення 07 квітня 2016 року, що підтверджується довідкою ПАТ «Альфа-Банк» від 26 травня 2016 року № 45745 (а.с. 62).

Правильність нарахування належних до виплати сум при звільненні, позивачем не оспорюється, тому посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачем було проведено розрахунок у меншому розмірі, не може бути взято до уваги колегією суддів.

Зі змісту копії погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року, наданого позивачем, вбачається, що кінцева сума виплат ОСОБА_3 з урахуванням утриманих до бюджету сум податків та зборів, у сумі становить 43082 грн. 93 коп. (а.с. 115), що не суперечить змісту п. 2 погодження про припинення трудових відносин з працівником за угодою сторін від 07 квітня 2016 року, наданого відповідачем (а.с. 38).

Надана представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційному суду інформація з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 в період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року (а.с. 201), не спростовує доводи відповідача стосовно сум нарахованого позивачеві доходу та сум сплачених податків, оскільки зазначена інформація відповідає відомостям у розрахунковому листку ТОВ «Техноніколь-Центр» за квітень 2016 року (а.с. 42).

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що позивачу на день звільнення належало 43082,93 грн. без урахування утриманих до бюджету сум податків та зборів, є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом положень ст. 165 ЦПК України при допиті свідків, на правильність оскаржуваного рішення не впливають. Висновки суду ґрунтуються виключно на письмових доказах, що містяться в матеріалах справи, а не на показаннях свідків.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -