Справа №: 398/2519/16-ц
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування,
У липні 2016 року позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивує тим, що 25.09.2015 року померла ОСОБА_2, яка є матірю позивача.
Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, 1 / 2 частину житлового будинку №25 по вул. Шевченка у с. Звенигородка, м. Олександрія Кіровоградської області. За життя ОСОБА_2 отримала присадибну ділянку під забудову на підставі документів архівного фонду колгоспу «Шлях до комунізму». Згідно рішення колгоспу Олександрійської райради депутатів трудящих Кіровоградської області №35 від 21.02.1964 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку та на підставі дозволу отримала свідоцтво про забудову садиби. ОСОБА_2 побудувала житловий будинок №25 по вул. Шевченка в с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області. ОСОБА_2 все майно заповідала ОСОБА_3, але коли позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, так як право власності на 1 / 2 частину житлового будинку не зареєстровано. Позивач просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла 25.09.2015 року, право власності на 1 / 2 частину житлового будинку №25 в технічному паспорті літера «А», з належною частиною господарських будівель, зазначених в технічному паспорті літерами: «а» - сіни; «А1» - житлова прибудова; «а1» - веранда; «Б» - літня кухня, сарай, баня; «В» - погріб; «Г» - сарай; «Д» - уборна; «к1» - огорожа, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області.
Представник позивача у судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність та позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задоволити.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідачі або представники відповідачів у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
25.09.2015 року померла ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №211262.
ОСОБА_1, який народився 03.12.1953 року є рідним сином ОСОБА_2, згідно свідоцтва про народження серії 1-ОЛ №072332, яке видано повторно 15.04.2009 року.
Померла була матірю позивача, тому ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги в силу статті 1261 ЦК України.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що спадкове майно після смерті 25.09.2015 року ОСОБА_2 складається, зокрема, з 1 / 2 частини житлового будинку №25, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області.
Арахівна довідка державного архіву Кіровоградської області від 06.06.2016 року за №221/01-31 вих. вказує, що ОСОБА_2 надано присадибну земельну ділянку під забудову на підставі документів архівного фонду колгоспу «Шлях до комунізму».
Згідно рішення Олександрійської райради депутатів трудящих Кіровоградської області №35 від 21.02.1964 року та виписки з протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Шлях до комунізму» від 15.11.1964 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по вул. Шевченка у с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області.
Відповідно до Акту прийому в експлуатацію завершеного будівництва житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника від 08.06.1988 року, основою для будівництва слугував Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, який видано ОСОБА_2. Був оглянутий житловий будинок №25 (1 / 2) по вул. Шевченка у в с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області та прийнятий до експлуатації.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 побудувала на цілком законних підставах житловий будинок №25 по вул. Шевченка у с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області, але ввела в експлуатацію та зареєструвала лише 1 / 2 частину цього будинку, що підтверджується технічним паспортом на будинок та довідкою Звенигородської сільської ради №451 від 25.05.2016 року про внесений запис у погосподарську книгу.
За заповітом, який 07.08.2008 року посвідчено секретарем Звенигородської сільської ради міста Олександрії Кіровоградської області, ОСОБА_2 заповіла 1 / 2 частину житлового будинку №25 з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Шевченка в селі Звенигородка міста Олександрії Кіровоградської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_1 подав документи для прийняття спадщини до державного нотаріуса та була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2.
Згідно постанови від 20.04.2016 року, державний нотаріус Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 ОСОБА_4 відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як право власності не зареєстровано на 1 / 2 частину будинку №25 по вул. Шевченка в селі Звенигородка міста Олександрії Кіровоградської області.
Однак матеріали справи містять копію договору дарування від 15.07.1976 року за яким ОСОБА_2 обдарувала ОСОБА_1 1 / 2 частиною житлового будинку №25 по вул. Шевченка в селі Звенигородка міста Олександрії Кіровоградської області та, внаслідок чого, була 01.04.1986 року здійснена державна реєстрація в Олександрійському КБТІ на 1 / 2 частину цього будинку, реєстр №3 / 1 щодо права власності ОСОБА_1.
Таким чином, у 1976 році була відчужена 1 / 2 частина будинку №25 по вул. Шевченка в селі Звенигородка міста Олександрії Кіровоградської області закінченого будівництва, а повторна здача в експлуатацію не передбачена. Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину.
Оскільки у спадкодавця за життя була відсутня можливість повторного введення в експлуатацію, вирішити питання визнання права власності на зазначений будинок у встановленому законом позасудовому порядку, визначеному главою 89 ЦК України, неможливо, тому воно підлягає судовому розгляду.
Як розяснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна.
Згідно розяснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлючого документа на спадкове майно.
Аналізуючи докази у їх сукупності в даній справі, судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 набула права власності на 1 / 2 частку будинку №25 по вул. Шевченка в селі Звенигородка міста Олександрії Кіровоградської області.
Крім того, обставин, які б вказували, що окрім позивача в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.
Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, суд дійшов висновку, що позивач захищає порушене право у такий спосіб, у даному випадку позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин, тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 30, 57, 58, 64, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла 25.09.2015 року, право власності на 1 / 2 частину житлового будинку №25 в технічному паспорті літера «А», з належною частиною господарських будівель, зазначених в технічному паспорті літерами: «а» - сіни; «А1» - житлова прибудова; «а1» - веранда; «Б» - літня кухня, сарай, баня; «В» - погріб; «Г» - сарай; «Д» - уборна; «к1» - огорожа, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА