Ухвала іменем україни
14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_7, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 950 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 10 травня 2022 року. Додатковою угодою від 30 листопада 2007 року № 3 були внесені зміни до кредитного договору і позичальнику було відкрито непоновлювальну мультивалютну кредитну лінію у розмірі 6 757 635 грн зі сплатою 14 % річних за користування кредитом в іноземній валюті з кінцевим строком повернення до 10 травня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_6 були укладені договори поруки. Оскільки позичальник та поручителі зобов'язання за договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 12 305 531 грн. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 квітня 2012 року звернуто стягнення на іпотечне майно ОСОБА_8 Оскільки заборгованість за кредитним договором погашена не в повному обсязі і складає 2 300 268 грн 77 коп., позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 300 268 грн 77 коп.

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_8 були внесені істотні зміни до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_6 просила визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року відмовлено у позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», зустрічний позов задоволено. Визнано припиненою із 30 листопада 2007 року поруку ОСОБА_6 за договором від 11 травня 2007 року № 22-66-07/МБ. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 300 268 грн 77 коп. Стягнуто солідарно із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 300 268 грн 77 коп. В іншій частині позову банку відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір від 11 травня 2007 року та додаткові угоди до нього укладені особами, які не мали на це повноважень, а також що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання кредитних коштів.

При цьому суд дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_6 з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки внаслідок збільшення відсоткової ставки без її згоди обсяг відповідальності ОСОБА_6 як поручителя також збільшився.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов у межах позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що позичальник порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як поручителі і солідарний боржник відповідають за належне виконання основного зобов'язання, за яке вони поручилися згідно з умовами договорів та вимог закону.

Такі висновки є правильними та відповідають обставинам у справі.

Судами встановлено, що 11 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_8 укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надані кредитні кошти окремими траншами у межах непоновлюваної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 950 000 доларів США на строк до 10 травня 2022 року, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та сплатою комісійних винагород відповідно до п. 2.6 договору (а. с. 5-8, т. 1).

На видачу двох перших траншів у доларах США між банком та ОСОБА_8 були укладені дві додаткові угоди: додаткова угода від 21 травня 2007 року № 1 на видачу траншу в сумі 506 878,90 доларів США (а. с. 9, т. 1); додаткова угода від 23 травня 2007 року № 2 на видачу траншу в сумі 443 121,10 доларів США (а. с. 10, т. 1);

Згідно з додатковою угодою від 30 листопада 2007 року № 3 були внесені зміни до кредитного договору і позичальнику було відкрито непоновлювану мультивалютну кредитну лінію у розмірі 6 757 635 грн на строк до 10 травня 2022 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитом у доларах США та 16 % за користування кредитом у національній валюті України (а. с. 11, т. 1).

На видачу наступного траншу в національній валюті України в сумі 2 020 000 грн між банком та ОСОБА_8 була укладена додаткова угода від 30 листопада 2007 року № 4 (а. с. 12, т. 1).

На забезпечення кредитних зобов'язань банк уклав договори поруки від 11 травня 2007 року та додаткові угоди до них від 30 листопада 2007 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які зобов'язалися нести солідарну відповідальність з ОСОБА_8 за виконання кредитних зобов'язань (а. с. 13-18, т. 1).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 29 січня 2013 року склала 2 300 268 грн 77 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Статтею 554 ЦК Українипередбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

30 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_8 було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, якою процентну ставку за договором збільшено до 16 % річних.

В касаційній скарзі ОСОБА_7 посилався на те, що за вищезазначеною додатковою угодою без його згоди збільшився обсяг його відповідальності за кредитним договором, а тому порука з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України є припиненою.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, одночасно з укладенням додаткової угоди до кредитного договору від 30 листопада 2007 року банк уклав із поручителем ОСОБА_7 30 листопада 2007 року додаткову угоду до договору поруки від 11 травня 2007 року (а. с. 15, т. 1), згідно з якою він погодився відповідати за виконання зміненого основного зобов'язання.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним спростовані.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович