233 № 233/6394/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря Сухоставець Т.А., представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, відповідачки за первісним позовом позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про зміну формулювання причин звільнення з роботи,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2015 р. до суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2, в заяві від 16.03.2016 р. (а.с.111-112) уточнила первісно заявлені позовні вимоги і просить стягнути з відповідачки на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої відповідачкою при виконанні трудового обовязку, 17678,95 грн., пославшись на таке:

Вона як фізична особа-підприємець здійснює роздрібну торгівлю фармацевтичними товарами в належній їй аптеці №1 по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці Донецької області, на роботу до якої на посаду фармацевта 10.09.2014 р. була працевлаштована ОСОБА_2

У відповідності до укладеного 11.09.2014 р. з ОСОБА_2, робота якої безпосередньо повязана із збереженням, продажем (відпуском) матеріальних цінностей, Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених їй цінностей.

Відповідно до п.3 цього Договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, відшкодування проводиться згідно з чинним законодавством України.

При працевлаштуванні ОСОБА_2, тобто 11.09.2014 р. в аптеці була проведена інвентаризація, за результатами якої було складено інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей. Під час цієї інвентаризації нестачі не було виявлено та всі товарно-матеріальні цінності були передані на зберігання під повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_2

Наступну інвентаризацію було проведено 11.08.2015 р., під час якої виявлено нестачу на загальну суму 37913,90 грн.,

Окрім ОСОБА_2 матеріально-відповідальною особою є ОСОБА_6

З результатами інвентаризації зазначені матеріально-відповідальні особи погодилися і за усною домовленістю між ними зобовязалися її компенсувати частками у рівних долях, тобто по 18956,95 грн. кожна (37913,90 / 2 = 18956,95), що і почали робити протягом серпня-вересня 2015 року, а саме погашати нестачу по 1000 грн. кожен місяць.

Приблизно з 20.10.2015 р. було розпочато чергову інвентаризацію, проведення якої закінчено 30.10.2015 р.

Станом на 30.10.2015 р. ОСОБА_2 в рахунок погашення нестачі було сплачено 2000 грн.

За результатами цієї інвентаризації виявлено нестачу на загальну суму 33191,90 грн.

З урахуванням погашеної матеріально-відповідальними особами ОСОБА_2 і ОСОБА_6 суми в загальному розмірі 4000 грн. в касі Аптеки недоставало 722 грн.:

37913,90 грн. (сума виявленої 11.08.2015 р. нестачі) 33191,90 грн. (сума виявленої нестачі 30.10.2015 р.) 4000 грн. (погашена сума нестачі) = 722 грн.)

При проведенні в жовтні 2015 року інвентаризації ОСОБА_2 до 26.10.2015 р. була присутня, але з 26.10.2015 р. без поважних причин перестала зявлятися на своє робоче місце та перестала компенсувати завдані збитки.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 17678,95 грн.: 37913,90 грн. / 2 = 18956,95 грн. 2000 грн. + 722 грн.

11.12.2015 р. до суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, в якому просить змінити формулювання причин звільнення її з роботи у відповідача за зустрічним позовом «уволена в святи с утратой доверия собственника ст.41.2 Кодекса законов о труде» на «звільнена за власним бажанням», ст.38 КЗпП України», і дату звільнення з «14 листопада 2015 року» на день вирішення справи в суді, пославшись на таке:

11.09.2014 р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 її прийнято на роботу на посаду фармацевта із укладенням трудового договору.

24.10.2015 р. їй стало зле, вона звернулася за медичною допомогою, і її було госпіталізовано. Перебуваючи в стані непрацездатності, вона не мала можливості відвідувати місце роботи, про що в телефонному режимі того ж дня особисто повідомила ОСОБА_5

28.10.2015 р. нею на імя відповідача за зустрічним позовом було подано заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до вимог ст.ст.36 ч.1 п.4, 38 ч.1 КЗпП України. Заяву направлено поштовим звязком рекомендованим листом, і 30.10.2015 р. заяву було вручено адресату.

06.11.2015 р. від відповідача за зустрічним позовом вона отримала лист про фактичне ігнорування її стану непрацездатності та небажання приймати рішення за її заявою у передбачений ст.38 КЗпП України двотижневий строк. На цей лист вона додатково рекомендованим листом направила відповідачу за зустрічним позовом оригінал заяви про її звільнення від 28.10.2015 р. та виклала у листі свою позицію, намір звільнитися за власним бажанням.

13.11.2015 р. її звільнено не було. Натомість відповідач за зустрічним позовом запросила її 15.11.2015 р., звинувативши в нестачі. Того ж дня їй було видано її трудову книжку із записом про її звільнення. Підставою звільнення не було зазначене її власне бажання, а - втрата довіри у відповідності до ст.41 КЗпП України.

Такі дії відповідача за зустрічним позовом вважає такими, що суперечать ч.1 ст.38 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ФОП ОСОБА_5, його представник ОСОБА_1 первісний позов підтримали за наведених у позовній заяві підстав. Просили його задовольнити.

Зустрічний позов не визнали, пославшись на те, що у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов є винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. За наявності факту нестачі при проведенні інвентаризації, яку ОСОБА_2 протягом серпня-вересня сплачувала, і вини останньої в розкраданні майна ФОП ОСОБА_5, вважають, що позивач за первісним позовом законно звільнив ОСОБА_2 за п.2 ст.41 КЗпП України. Просили у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засідання відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтримала заявлений нею позов за наведених у ньому підстав.

Первісний позов не визнала за тих підстав, що доступ до матеріальних цінностей за місцем її роботи у ФОП ОСОБА_5 мали не тільки фармацевти, а і сторонні особи, оскільки аптека фактично працювала з відпуском товару й у нічний час після 17-00, коли її робочий час закінчувався, і вона залишала місце роботи. Доступ до товарно-матеріальних цінностей мали також родичі ФОП ОСОБА_5

Представник позивача за зустрічним позовом відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 зустрічний позов підтримав за наведених у зустрічній позовній заяві підстав, просив його задовольнити.

Первісний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, пославшись на таке:

Грошові кошти в розмірі нестачі фактично були у ФОП ОСОБА_5 викрадені. Проте до правоохоронних органів ФОП ОСОБА_5 з цього приводу не звернулася. За неї це зробила ОСОБА_2 При опитування працівниками міліції ФОП ОСОБА_5 послалася на відсутність кримінального правопорушення щодо неї, внаслідок чого відповідні відомості про кримінальний злочин до ЄРДР внесені не були.

Ці обставини доводять відсутність вини його довірителя в нестачі.

Тож вважає, доказів на підтвердження вини його довірителя в заподіянні матеріальної шкоди ФОП ОСОБА_5 у вигляді нестачі стороною позивача за первісним позовом не надано.

Суд, заслухавши сторони, допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши надані сторонами докази по справі, дістає таких висновків:

11 вересня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 і фізичною особою ОСОБА_2 був укладений трудовий договір на невизначений строк, у відповідності до якого ОСОБА_2 була прийнята на роботу фармацевта в аптеку по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці з графіком роботи з 8.00 до 17.00, перерва з 12.00 до 13.00.

Трудовий договір зареєстрований 11.09.2014 р. за №0 у Костянтинівському міському центрі зайнятості, про що містить відповідну відмітку (копія Договору на а.с.10).

Відповідний запис про роботу занесений до трудової книжки ОСОБА_2 (копія на а.с.12).

11.09.2014 р. сторони уклали Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність строком дії на весь час роботи з ввіреними працівнику матеріальними цінностями Власника (копія на а.с.11), згідно з яким ОСОБА_2 як працівник, який виконує роботу фармацевта, безпосередньо повязану із збереженням, продажем (відпуском) переданих йому цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених їй Власником матеріальних цінностей, у звязку з чим зобовязалася:

а) дбайливо ставитися до переданого їй для збереження, продажу товару Власника та приймати міри до запобігання шкоди;

б) своєчасно повідомляти Власника про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей;

в) вести облік, складати та надавати у встановленому порядку товарно-грошові й інші звіти про рух і залишок ввірених їй матеріальних цінностей;

г) приймати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей;

д) нести повну матеріальну відповідальність за нестачу, порчу, розкрадання, що сталися з її вини.

Під час роботи ОСОБА_2 за ініціативою ФОП ОСОБА_5 в аптеці по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці 11.08.2015 р. була проведена інвентаризація, якою виявлена нестача в розмірі 37913,90 грн.

Зазначений факт підтверджений Інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей (медичних препаратів) (копія на а.с.132-135), а також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 завідуючого Аптекою ФОП ОСОБА_5, свідка ОСОБА_8 ПП Бухгалтерського бюро ФОП «ОСОБА_8А.» по наданню послуг в сфері бухгалтерського обліку, аудиту та оподаткування, свідка ОСОБА_9 бухгалтера ПП «ОСОБА_8А.», свідка ОСОБА_10 головного бухгалтера Компанії «Route20», які підтвердили факт виявлення при проведенні 11.08.2015 р. інвентаризації в аптеці по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці нестачі в розмірі приблизно 38000 грн.

При проведенні цієї інвентаризації була присутня ОСОБА_2, обставини проведення якої і результати стороною відповідача за первісним позовом не спростовані.

Наслідком виявлення нестачі стала домовленість між ФОП ОСОБА_5, ОСОБА_2 і її змінницею ОСОБА_6 (також матеріально-відповідальною особою) про добровільне погашення нестачі в рівних частках - по 1000 грн. щомісяця до повного погашення нестачі.

Ця обставина підтверджена свідком ОСОБА_7 і не спростована стороною відповідача за первісним позовом.

Під час роботи ОСОБА_2 за ініціативою ФОП ОСОБА_5 в аптеці по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці 30.10.2015 р. була проведена інвентаризація, якою виявлена нестача в розмірі 33191,90 грн.

Зазначений факт підтверджений Інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей (медичних препаратів) (копія на а.с.130-131), а також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, які пояснили, що проводили інвентаризацію в аптеці по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці в жовтні 2015 року, за наслідками якої було виявлено нестачу, розмір якої порівняно з інвентаризацією серпня 2015 року зменшився на кілька тисяч.

Обставини проведення цієї інвентаризації і її результати стороною відповідача за первісним позовом не спростовані.

Про проведення інвентаризації наприкінці жовтня 2015 року ОСОБА_2 за поясненнями свідка ОСОБА_8 була обізнана, оскільки після виявленої 11.08.2015 р. нестачі інвентаризацію вирішено було проводити щомісяця, що фактично і виконувалося.

14.11.2015 р. ОСОБА_2 звільнена з роботи з підстав втрати довіри власника ст.41.2 КЗпП. Трудовий договір знятий з реєстрації 23.11.2015 р.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог за первісним позовом, суд виходив з такого:

Статтею 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1).

Відповідно до ст.1351 КЗпП України підприємство, установа, організація може укласти письмовий договір про повну матеріальну відповідальність з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Окрім цієї законодавчої норми, чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 р. № 447/24.

Даною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

В цей Перелік включені і фармацевти.

За наявності Договору між сторонами про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_2, факту виявленої нестачі, а також недоведеності ОСОБА_2 відсутності її вини, вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_5 матеріальної шкоди є обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування, суд виходив з тих обставин, що за результатами інвентаризації від 11.08.2015 р. виявлено нестачу в розмірі 37913,90 грн., за результатами інвентаризації від 30.10.2015 р. виявлено нестачу в розмірі 33191,90 грн.

Матеріально-відповідальними особами ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в добровільному порядку погашена сума нестачі в загальному розмірі 4000 грн.

37913,90 грн. (сума виявленої 11.08.2015 р. нестачі) 33191,90 грн. (сума виявленої 30.10.2015 р. нестачі) 4000 грн. (погашена сума нестачі) = 722 грн. (фактична сума нестачі за наслідками інвентаризації 30.10.2015 р.)

Тож з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок нестачі підлягає стягненню 17317,95 грн.:

1) 37913,90 грн. / 2 (за кількістю матеріально-відповідальних осіб) = 18956,95 грн. (сума покладеної на ОСОБА_2 відповідальності за нестачу за результатами інвентаризації 11.08.2015 р.);

2) 18956,95 грн. 2000 грн. (погашена ОСОБА_2 сума нестачі за результатами інвентаризації 11.08.2015 р.) = 16956,95 грн.;

3) 722 грн. (фактична сума нестачі за наслідками інвентаризації 30.10.2015 р.) / 2 (за кількістю матеріально-відповідальних осіб) = 361 грн.;

4) 16956,95 грн. + 361 грн. = 17317,95 грн.

При цьому суд не приймає до уваги доводи сторони позивача за первісним позовом про необхідність покладення відповідальності за наслідками інвентаризації 30.10.2015 р. лише на ОСОБА_2, оскільки на час проведення цієї інвентаризації матеріально-відповідальними особами в аптеці по вул. Громова,31 в м. Костянтинівці були 2 особи. Доказів щодо того, що лише ОСОБА_2 сприяла виникненню нестачі, стороною позивача за первісним позовом суду не надано.

Також суд не приймає доводи сторони відповідача за первісним позовом про необхідність звільнення її від відповідальності за виявлені нестачі за відсутності її вини та через те, що доступ до товарно-матеріальних цінностей в Аптеці за місцем її роботи мали сторонні особи, через недоведеність цих обставин.

Так, по-перше, укладення з ФОП ОСОБА_11 договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_2 не заперечувала.

По-друге, із заявою про скоєння злочину до правоохоронних органів ОСОБА_2 звернулася лише 01.12.2015 р. (а.с.52), тобто після того, як була звільнена з роботи у ФОП ОСОБА_5 До події звільнення ОСОБА_2 результати інвентаризацій ані від 11.08.2015 р., ані від 30.10.2015 р. не оспорювала.

За інформацією Костянтинівського відділення поліції Артемівського відділу ГУ НП в Донецькій області від 18.02.2016 р. №2501/204/05-16 (а.с.94-98) ОСОБА_2 двічі зверталася до Костянтинівського ВП: із заявою про скоєння злочину проти власності (ЄО №763 від 09.12.2015 р.) та із заявою про службову недбалість з боку невідомої особи (ЄО №764 від 09.12.2015 р.). За даними фактами СДІП Костянтинівського ВП була проведена перевірка, на момент перевірки підстав для внесення вказаних фактів в ЄРДР не має.

По-третє, маючи інформацію про те, що доступ до товарно-матеріальних цінностей в аптеці за місцем її роботи мали сторонні особи і, усвідомлюючи, що є матеріально-відповідальною особою, ОСОБА_2 втім не припинила трудових правовідносин з ФОП ОСОБА_12, продовжила працювати, погодившись при цьому компенсувати шкоду за наслідками нестачі 11.08.2015 р. та на відрахування з її заробітної плати сум на покриття цієї нестачі. Таке відрахування не оспорила.

Тож такі доводи ОСОБА_2 суд розцінює її бажанням уникнути матеріальної відповідальності за наслідками виявлених нестач.

За наведених підстав первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи зустрічний позов, суд виходив з такого:

14.11.2015 р. ОСОБА_2 звільнена з роботи з підстав втрати довіри власника ст.41.2 КЗпП. Трудовий договір знятий з реєстрації 23.11.2015 р.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_2 з проханням звільнення її з роботи за власним бажанням, датовану 27.10.2015 р. та докази отримання цієї заяви ФОП ОСОБА_5 30.10.2015 р. (а.с.55).

За статтею 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ч.1). Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40 (ч.3), згідно з якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

В своїй Постанові №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України розяснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю (п.18).

При вирішенні справ про звільнення за пунктами 2 і 3 ст.41 суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями) (п.28).

При вирішенні питання правильності звільнення ОСОБА_2 з підстав втрати довір'я, судом враховані такі обставини:

Переконуючи суд в правильності такого звільнення ОСОБА_2, сторона відповідача за зустрічним позовом посилалася на ті обставини, що після звільнення ОСОБА_2 була проведена чергова інвентаризація, яка не виявила нестачі товарно-матеріальних цінностей за колишній місцем роботи ОСОБА_2, з чого роботодавець зробив висновок про вину ОСОБА_2 у виявленій нестачі.

Проте, інвентаризація, якою за ствердженням позивача за первісним позовом «не було виявлено нестачі», була проведена вже після звільнення ОСОБА_2 Тож підстав для такого висновку у роботодавця не було.

Таким чином вимоги сторони позивача за зустрічним позовом щодо зміни формулювання причин звільнення «уволена в святи с утратой доверия собственника ст.41.2 Кодекса законов о труде» на «звільнена за власним бажанням за ст.38 Кодексу законів про працю України» суд вважає обґрунтованими і такими, які підлягають задоволенню.

В частині вимоги зміни дати звільнення з «14 листопада 2015 року» на день вирішення справи в суді у задоволенні позову слід відмовити за таких підстав:

У відповідності до приписів ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_2 на імя ФОП ОСОБА_13 (а.с.82), в який вона зазначає, що має бути звільнена через два тижні після отримання роботодавцем від неї заяви про звільнення. Як було зазначено вище, заяву ОСОБА_2 про звільнення ФОП ОСОБА_5 отримала 30.10.2015 р.

Позивачем за зустрічним позовом не наведено законодавчо визначених підстав, за яких суд попре вимог закону і її ОСОБА_2 волевиявлення має змінити дату звільнення з «14 листопада 2015 року» на день вирішення справи в суді.

Цивільним кодексом України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ч.1 ст.253). Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку (ч.4 ст.253).

Тобто перебіг двотижневого строку почався після отримання 30.10.2015 р. ФОП ОСОБА_5 заяви ОСОБА_2 про звільнення, тобто 31.10.2015 р. і сплив у відповідний день останнього тижня строку, тобто 14.11.2015 р. дата, з якої ОСОБА_2 і була звільнена.

За наведених підстав зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

У звязку із частковим задоволенням обох позовів, у відповідності до приписів ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити:

ФОП ОСОБА_5 з ОСОБА_2 понесені позивачем за первісним позовом і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,20 грн. (а.с.1) і витрат на правову допомогу за відповідним договором від 11.11.2015 р. в сумі 1461,60 грн., підтверджених розрахунком (а.с.28), проведеним у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також розпискою особи, яка надавала таку допомогу (а.с.29). Загалом - 1948 грн. 80 коп.;

з ФОП ОСОБА_5 на користь держави - 487 грн. 20 коп., з урахуванням тієї обставини, що при зверненні із зустрічним позовом до суду судовий збір ОСОБА_2 не було сплачено.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої при виконанні трудового обовязку, 17317 (сімнадцять тисяч триста сімнадцять) грн. 95 коп., а також судові витрати в розмірі 1948 (одна тисяча девятсот сорок вісім) грн. 80 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 «уволена в святи с утратой доверия собственника ст.41.2 Кодекса законов о труде» на «звільнена за власним бажанням за ст.38 Кодексу законів про працю України».

В частині вимоги зміни дати звільнення з «14 листопада 2015 року» на день вирішення справи в суді у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя