У х в а л а

іменем україни

8 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процента від простроченої суми, закасаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процента від простроченої суми, мотивуючи вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15 000 грн та судові витрати у справі 375 грн. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно довідок від 11 квітня 2014 року: № 3025 - кошти в сумі 60,31 грн було стягнуто в серпні 2012 року, № 3026 - кошти в сумі 60,31 грн було стягнуто в вересні 2012 року, № 3027 - кошти в сумі 66,57 грн було стягнуто в жовтні 2012 року та довідок від 10.2013 року № 8507/03-14 - кошти в сумі 66,57 грн було стягнуто в листопаді 2012 року, № 8508/03-14 - кошти в сумі 66,64 грн було стягнуто в грудні 2012 року з боржника ОСОБА_6, перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа № 2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_6 в грудні 2007 року.

В зв'язку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10 %).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року позов частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок індексації заявленої простроченої суми боргу в розмірі 204,42 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 10 % від простроченої суми та в частині розподілу судових витрат скасовано, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 6 019,04 грн та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ОСОБА_6, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Апеляційний суд, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що зобов'язання в повному обсязі не було виконане, кошти позивачу не повернуті, а відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
А.В. Маляренко О.В. Ступак