Провадження №2/751/1565/16
Рішення
Іменем України
22 грудня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Гармаш-Лящинська М. В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Чексіл - автосервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

03.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Чексіл - автосервіс», в якому просить: визнати незаконним наказ від 25.05.2016 року №24 К/ТР про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника караулу ПрАТ «Чексіл - автосервіс» з 25.04.2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника караулу ПрАТ «Чексіл - автосервіс» з 26.05.2016 року; стягнути з ПрАТ «Чексіл - автосервіс» на користь ОСОБА_1 15 156 грн. 49 коп. в рахунок виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 26.04.2016 року по 31.10.2016 року; допустити негайне виконання рішення суду.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.10.2010 року працював на різних посадах у відповідача за безстроковим трудовим договором, остання посада заступник начальника караулу. Вказує, що наказом №24-К/ТР від 25.05.2016 року позивача було звільнено з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, з підстав відсутності позивача на роботі у період з 26 по 27 квітня 2016 року без поважних причин, про що був складений акт, доповідна записка начальника відділу охорони підприємства, згода профспілкового комітету підприємства від 25.05.2016 року № 204. Враховуючи вищевикладене вважає, що відповідач звільнив його без законної на те підстави, оскільки його відсутність була зумовлена оформленням контракту про проходження військової служби у ЗСУ. Зазначає, що у відповідності до ст. 235 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні не визнали позовних вимог та заперечували проти їх задоволення, поклавшись на письмові заперечення (а.с. 20-24).

Свідок ОСОБА_5 (начальник служби безпеки ПрАТ «Чексіл - автосервіс») в судовому засіданні повідомив, що дійсно позивач 26.04.2016 року в денний час звертався до нього з проханням надати йому відпустку без збереження заробітної плати для вирішення питання зумовленого оформленням контракту про проходження ним військової служби у ЗСУ, проте письмової заяви з цього приводу він не бачив, тільки порадив звернутися до керівництва.

Свідок ОСОБА_6 (займається кадровою роботою на ПрАТ «Чексіл - автосервіс» за цивільно правовою угодою) в судому засіданні пояснила, що дійсно була розмова з позивачем з приводу його звільнення або надання йому відпустки у зв`язку з оформленням на службу в армії, проте письмової заяви від нього з цього приводу вона не бачила.

Свідок ОСОБА_7 (охоронець ПрАТ «Чексіл - автосервіс» - підлеглий позивача) в судовому засіданні пояснив, що телефонував позивачу щодо необхідності з`явлення на роботі. Вказав, що знав про те, що позивач збирається на службу в армії, а також про його відпустку за власний рахунок.

Свідок ОСОБА_8 (колишня підлегла позивача) в судовому засіданні пояснила, що позивач ще в кінці березня 2016 року повідомляв їй, що 26, 27 квітня 2016 року він буде оформлюватися на службу в ЗСУ.

Вислухавши сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, та не оспорювалося сторонами по справі, що ОСОБА_1 з 04.10.2010 року працював у ПрАТ «Чексіл - автосервіс» у відділі охорони підприємства за безстроковим трудовим договором.

За наказом № 24 К/ТР від 25.05.2016 року ОСОБА_1 з 25.04.2016 року був звільнений з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. (а.с.38).

З доповідної записки та відповідних актів вбачається, що позивач не з`явився на роботі, в установлений графіком час, 26 та 27 квітня 2016 року, без поважних на те причин. (а.с.26-32).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України: трудовий договiр, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договiр до закiнчення строку його чинностi можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числi вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, протягом квітня 2016 року, а саме 20-22 квітня 2016 року позивач проходив необхідну медичну комісію для визначення його придатності за станом здоров`я до проходження військової служби, що підтверджується листом Куликівського районного війського комісаріату від 24.05.2016 року № 938 (а.с. 13).

Крім того, 26.04.2016 року останній звертався до свого безпосереднього керівника щодо надання йому відпустки без збереження заробітної плати для вирішення питання, зумовленого оформленням ним контракту про проходження військової служби у ЗСУ, що підтверджується показами свідків; 27.04.2016 позивач був направлений для проходження навчання в військову частину П/ НОМЕР_1 з метою укладання згаданого контракту (а.с.13), а 28.04.2016 з позивачем ОСОБА_1 був укладений відповідний контракт про проходження військової служби у ЗСУ (а.с.11,12).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутність позивача на робочому місці, в установлений графіком час, 26 та 27 квітня 2016 року, зумовлена підготовкою та відправленням останнього для проходження навчання у відповідну військову частину, не можна вважати такою, що відбулася без поважних причин.

Сама по собі відсутність письмового наказу відповідача про надання позивачу відповідної відпустки, з урахуванням всіх обставин даної справи, також не може розцінюватися судом, як беззаперечний факт обґрунтування правомірності його звільнення.

Враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність в матеріалах справи жодних письмових доказів належного ознайомлення позивача із спірним наказом, на думку суду, останній звернувся до суду за захистом своїх трудових прав в межах строку, визначеного ст. 233 КЗпПУ, а його звільнення відбулося без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо скасування спірного наказу та поновлення ОСОБА_1 з 26 квітня 2016 року на відповідній посаді.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, беручи до уваги обставини справи, зумовлені оформленням позивачем, починаючи з 28.04.2016, контракту про проходження військової служби у ЗСУ, а також відсутністю належних та допустимих доказів розрахунку його середньоденної заробітної плати, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не було доведено заявленого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Представлену представником позивача копію розрахункового листка за грудень 2015 року, не можна розцінювати належним доказом розрахунку середньоденної заробітної плати позивача за лютий березень 2016 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 84, 88, 208-209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Чексіл - автосервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Чексіл - автосервіс» №24-К/ТР від 25.05.2016 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника караулу відділу охорони Приватного акціонерного товариства «Чексіл - автосервіс» з 26.04.2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника караулу відділу охорони Приватного акціонерного товариства «Чексіл - автосервіс».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чексіл - автосервіс» на користь держави судовий збір в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Г. Деркач