Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про збільшення розміру матеріальної шкоди, спричиненої злочинними діями, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 березня 1993 року був незаконно затриманий працівниками Комсомольського районного відділуУправління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області, де йому спричинили тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого він став інвалідом II групи, втративши професійну працездатність на 60 %. З метою отримання відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, та права отримання грошової компенсації при кожному збільшенні тарифних ставок усім робітникам структурних підрозділів Херсонського морського торговельного порту, де він працював на посаді докера-механізатора III класу, він звертався з відповідними заявами до суду, де його позовні вимоги були задоволені. На теперішній час, у зв'язку з тим, що з 01 березня 2013 року всім працівникам структурних підрозділів Херсонського морського торговельного порту тарифні ставки збільшені, просив стягнути з відповідача недоплачену суму шкоди в розмірі 21 898 грн 38 коп., починаючи з 01 березня 2013 року до 31 грудня 2015 року включно, а з 01 січня 2016 року стягувати щомісячно по 4 134 грн 82 коп.безстроково.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_3 21 898 грн 38 коп. за недоплату, починаючи з 01березня 2013 року до 31 грудня 2015 року включно, а з 01 січня 2016 року стягувати щомісячно по 4 134грн 82 коп. безстроково.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що 24 березня 1993 року ОСОБА_3, перебуваючи на посаді докера-механізатора третього класу Херсонського морського торговельного порту, з вини працівників міліції отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 23 вересня 1996 року втрата професійної працездатності позивача становить 60 %.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 1996 року ОСОБА_3 вперше було визначено розмір відшкодування, виходячи із середньої заробітної плати за займаною посадою на час завдання шкоди.

Починаючи з 1996 року судами неодноразово задовольнялися позови ОСОБА_3 про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, у зв'язку із підвищенням рівня вартості життя, підвищенням коефіцієнтів і, відповідно, заробітної плати.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 12 червня 2013 року стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_3 з 01 березня 2013 року щомісячно 3 490 грн 75 коп. безстроково. Розмір компенсації було встановлено, виходячи з розміру заробітної плати докерів-механізаторів III класу у розмірі 6 216 грн 48 коп.

Відповідно до довідки державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» від 27 січня 2016 року розмір середньомісячної заробітної плати механізаторам (докерам-механізаторам) комплексних бригад на наванатажувально - розвантажувальних роботах району (вантажного) державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» за період з 01 березня 2013 року до 01 січня 2016 року був підвищений і склав 10 734 грн 63 коп. із коефіцієнтом підвищення зарплати з 01 червня 2014 року до 31 грудня 2015 року включно.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що за місцем його попередньої роботи відбулось підвищення середнього заробітку за посадою, яку він займав до спричинення йому каліцтва, і просив стягнути з відповідача недоплачену суму шкоди за період з 01 березня 2013 року до 01 січня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, керувався ст. ст. 1166, 1195, 1197, ч. 1 ст. 1208 ЦК України та виходив із того, що наданий позивачем розрахунок матеріальної шкоди із застосуванням коефіцієнтів підвищення заробітної плати докерам-механізаторам III класу державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» підтверджує підвищення вартості життя з 01 березня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що законодавство не передбачає можливості збільшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із збільшенням розміру середнього заробітку за посадою, яку особа займала до заподіяння їй шкоди.

Погодитися з висновками судів не можна з наступних підстав.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 у збільшенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, апеляційний суд послався на те, що вказане питання врегульовано ст. 1208 ЦК України, проте позивач не довів наявність обставин, які б надавали підстави для перерахування такого відшкодування на підставі вказаної вище норми закону, а також не надав відповідних розрахунків.

Норми ст. 1195 ЦК України закріплюють обов'язок фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Норми ст. 1208 ЦК України регулює порядок і підстави збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

При цьому, ч. 1 ч. 2 вказаної статті передбачають різні підстави, які суд не уточнив.

Також не може залишатись в силі рішення суду першої інстанції, оскільки, задовольняючи позов ОСОБА_3, суд, пославшись на норми ст. ст. 1166, 1195, 1208 ЦК України, обмежився лише загальними фразами, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах закону та підстав для відмови у задоволенні вимог суд не вбачає.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не уточнив позовних вимог, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не уточнив позовних вимог в частині підстав та предмета заявленого позову, та не зробив відповідних висновків.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Суворовським районом судом м. Херсона у березні 2015 року розглядалась справа за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про збільшення розміру матеріальної шкоди за період із 01 березня 2013 року до 01 березня 2015 року з урахуванням підвищення заробітної плати докерам-механізаторам III класу державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт».

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року вказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Проте ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не з'ясували результат розгляду згаданої вище справи, предметом спору у якій є також період з 01 березня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 27 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик