АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8257/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Роман О.А.
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Крижанівської Г.В.,Немировської О.В..

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що 17.04.2012 року з відповідачем було укладено кредитний договір №SAMDN2197,за умовами якого банк надав відповідачу кредитну карту зі строком дії до 17.04.2013 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов»язань по погашенню заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 07.07.2015 року становить: по кредиту - 100931,32 грн.,заборгованість по відсоткам за користування кредитом -127336,14 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківського послуг -500,00 грн. (фіксована складова) та 11413,37 грн. (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 240 180,83 грн..

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити позов . Зазначає, що суд прийшов до такого висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права,не застосував норму матеріального права,яка повинна бути застосована до правовідносин,які виникли між сторонами,а саме:ст.599 ЦК України ,яка передбачає припинення зобов»язання виконанням ,проведеним належним чином, в зв»язку з зазначеним підстави до застосування позовної давності відсутні.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 17.04.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №SAMDN2197, за умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії даної картки закінчується 17.04.2013 року.

З позовом про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором, ПАТ «ПриватБанк», звернувся 14.08.2015 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «ПриватБанк», суд встановив та виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України, оскільки з позовом до відповідача позивач звернувся лише 14.08.2015 року, проте як строк звернення до суду повинен рахуватись з 26.04.2012 року - дати, з якої ОСОБА_2 припинив виконувати умови договору.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим , відповідним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ПриватБанк» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19.03.2014 року за №6-14цс14 , згідно з якою відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 1.4 кредитного договору №SAMDN2197 від 17.04.2012 року передбачено, що проценти за користування кредитним лімітом та комісії банку підлягають оплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, наданого позивачем , відповідачем останні сплати здійснено 26.04.2012 року.

Таким чином, перебіг позовної давності для Кредитора розпочався від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права , тобто 26 квітня 2012 року , однак позов подано 14.08.2015 року .

Отже, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності , суд першої інстанції мав усі передбачені законом підстави для відмови у позові ПАТ «ПриватБанк» з підстав пропущення останнім строків звернення до суду.

Слід зазначити, що дійсно розрахунок позивача містить інформацію, що 03.07.2012 року відповідачем здійснювалась проплата у розмірі 2543,29 грн.. та 11.01.2014 року у розмірі 2748,49 грн., що, на думку позивача, вказує на переривання строку позовної давності.

Проте вказані твердження позивача на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки трирічний строк звернення до суду, пропущено навіть і від дати 03.07.2012 року, зважаючи на подачу позову 14.08.2015 року.

Посилання позивача на те, що 11.01.2014 року відповідачем здійснено оплату у розмірі 2748,49 грн. не відповідає його ж розрахунку, так як за вказаною датою міститься інформація про погашення процентів у розмірі 6,82 грн..

При цьому відповідач категорично заперечує про те, що ним проводились проплати як 03.07.2012 року, так і 11.01.2014 року, однак позивачем виписки по рахунку ОСОБА_2, які б у розумінні ст.ст. 10,60 ЦПК України вважались достовірним та належним доказом позиції банку, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не надавались.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення постановленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -