"26" грудня 2016 р. Справа № 754/6002/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

26 грудня 2016 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики (розпискою),-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 28.03.2014 року ним було надано ОСОБА_2 позику грошові кошти в розмірі 12 300 доларів США, на підтвердження чого була складена власноруч розписка ОСОБА_2 та підписана в присутності ОСОБА_1 з датою складання 28.03.2014 року. Відповідно до умов розписки , ОСОБА_2 21.09.2013 року взяв у позивача кошти в розмірі 12 300 доларів США для купівлі автобуса. Відповідач зобовязувався повернути позивачу зазначену суму позики до 30.04.2014 року, але не пізніше 01.05.2014 року. Також у розписці зазначено, що ОСОБА_2 дає згоду на направлення розписки в суд, у разі неповернення останнім грошових коштів. Після спливу терміну на повернення коштів, ОСОБА_2 свідомо відмовляється повернути борг, згідно умов розписки. ОСОБА_2 не уникає контакту з позивачем, підтримує з ним стосунки, але на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути борг, ОСОБА_2 говорить, що грошей зараз у нього немає і просить дати йому ще трохи часу. Так продовжується вже більше року. До теперішнього часу ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернув, чим взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав. Крім того, позивач зазначив, що для того, щоб повернути борг він був змушений звернутись за правовою допомогою до АО «Київська Гельсінська група». Згідно умов укладеного договору від 29.03.2016 року за № АО 29-03/2016, між ним та АО «Київська Гельсінська група» сума такої допомоги становить 4 000 грн. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики від 28.03.2014 року у розмірі 12 300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 313 342, 5 грн., три відсотки річних за невиконання відповідачем грошового зобовязання у розмірі 705, 39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 18 649, 87 грн., сплачену суму судового збору у розмірі 3 313, 12 грн., а також витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 4 000 грн.

В судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

26 грудня 2016 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в розписці, датованій 28.03.2014 р., виконаній рукописним текстом, зазначено, що ОСОБА_2 даною розпискою підтверджує, що отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 12 300 доларів США у якості позики для придбання автобуса, грошові кошти фактично були ним отримані 21.09.2013 року, зобовязується повернути вище вказану суму в строк до 30.04.2014 року та не пізніше 01.05.2014 року. Розписка підписана позичальником ОСОБА_2

Судом при дослідженні письмових доказі оглянуто оригінал даної розписки.

Суд не піддає сумніву достовірність розписки, яка уявляє собою єдиний документ, виконаний на одному аркуші рукописним текстом, не містить у собі закреслень чи інших видимих виправлень чи змін тексту, в ній зазначено дату складення, зазначено паспортні дані позичальника, числом і прописом вказану суму позики, і підтверджено отримання вказаної суми, зазначено характер і вид укладеного між сторонами договору - договору позики, вказано строк повернення позичальником суми позики, договір підписаний позичальником. Даний текст розписки зрозумілий, однозначний, і даний письмовий документ є належним доказом на підтвердження укладення між сторонами договору позики, за яким позивач передав відповідачу у позику 12 300 доларів США, а позичальник (відповідач ОСОБА_2І.) отримав вказану суму 21.09.2013 року і зобовязався її повернути до 30.04.2014р., але не пізніше 01.05.2014 року.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян .

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ , який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу).

Згідно ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 218 ЦК України - заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами.

Згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідач не надав ніяких належних доказів на спростування факту укладення договору, або факту безгрошовості розписки. Навпаки даною розпискою відповідач підтвердив укладення такого договору, факт отримання предмету позики і наявність у нього грошового зобовязання на підставі цього договору та розмір зобовязання, а також строки виконання зобовязання.

Згідно розписки, відповідач зобовязався повернути вказану суму боргу 30.04.2014р., але не пізніше 01.05.2014 року.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив.

Строк виконання зобовязання для відповідача наступив, тому позивач має право вимагати виконання позичальником умов договору і грошових зобовязань, і має право вимагати стягнення суми боргу.

Згідно ст. 525 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач невиконанням зобовязання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Є підстави для стягнення з відповідача всієї суми боргу. Підстав для звільнення відповідача від обовязку за договором в даному випадку не встановлено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо суми стягнення, суд виходить з наступного.

Позивачем надано розрахунок суми боргу за весь період прострочення у виконанні грошового зобовязання. Позивач надав розрахунки за період з 01.05.2014р. по 30.03.2016р. (день подання позову до суду). Тому суд, не виходячи за межі позовних вимог з урахування положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, для розрахунків приймає до уваги зазначений позивачем період прострочення грошового зобовязання відповідача. У наданому розрахунку позивач навів розрахунки, які відповідають дійсності, вони відповідають вимогам закону, що регулює дані правовідносини. Тому такі розрахунки суд приймає до уваги при визначенні суми боргу за вказаний період прострочення виконання грошового зобовязання - згідно ст.625 ЦК України. За даними розрахунками сума боргу, що за офіційним курсом НБУ (1 долар США дорівнює 25, 4750 грн. станом на 30.03.2016 рік) складає 313 342, 5 грн.

Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від сплати даних сум, зокрема наявності поважних причин прострочення, тому сам факт прострочення ним грошових зобовязань за даним договором і їх невиконання вважається достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника і що в даному випадку є підстави для застосування ст. 625 ЦК.

Також позивач має право на отримання трьох відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України.

Разом з тим позивачем надано розрахунок процентів, - нарахованих на всю суму боргу. За умовами договору сума позики 12 300 доларів США, що станом на 30.03.2016 року (день подання позову до суду) за курсом НБУ складає 1 долар США 26, 4391 грн. Саме на цю суму слід нарахувати відтоки, виходячи із трьох відсотків річних.

Позивач просить стягнути з відповідача проценти за весь період користування сумою позики (з 01.05.2014р. по 30.03.2016 рік). Суд, не виходячи за межі позовних вимог згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, здійснює наступний розрахунок відсотків за користування позикою у вказаний позивачем період: з 01.05.2014р. по 30.03.2016 рік включно: строк, за який нараховуються відсотки, становить 698 днів, виходячи з трьох відсотків річних; розмір відсотків за весь час прострочення становить 705, 39 доларів США, виходячі з наступного: 12 300 доларів США загальна сума заборгованості за договором позики; 244 кількість днів прострочення за період з 01.05.2014 по 31.12.2014 рік включно; 365 днів кількість днів прострочення за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 рік включно; 89 кількість днів прострочення за період з 01.01.2016 по 30.03.2016 рік включно. Таким чином, сума трьох відсотків річних , яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 становить - 246,67+369+89,72 = 705, 39 доларів США, що станом на 30.03.2016 рік (день подання позову) складає 18 649, 87 грн.

Сума основного боргу у гривні станом на 30.03.2016 року складає 313 342, 5 грн. (12 300 доларів США * 25, 4750 грн. = 313 342, 5 грн.).

Загальна сума заборгованості станом на 30.03.2016 рік складає 331 992, 37 грн. (313 342, 5 грн. + 18 649, 87 грн. = 331 992, 37 грн.).

Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Окрім того, в судове засідання відповідач взагалі не зявився, не скористався своїми правами, передбаченими ст. ст. 10, 27 ЦПК України, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів по справі.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені зобовязання по договору позики, до наступного часу борг не погашений, позивачем з свого боку виконані всі умови договору, права позичальника не порушені, позивачем давалась змога відповідачу в добровільному порядку погасити заборгованість, однак, ним вимоги позивача ігнорувались, в звязку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зі змісту ст. 79 ЦПК України слідує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу.

Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України ( Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В рішенні від 16.11.2000 року №13-рп/2000 Конституційний Суд України, зазначив, що аналіз чинного законодавства України з питання визначення певного кола суб'єктів надання правової допомоги та їх повноваження, дає підстави визначити, зокрема, такі види суб'єктів надання правової допомоги: державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України); суб'єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України; об'єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Як роз'яснено в п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Оскільки, позивачу було надано правову допомогу відповідно до укладеного між ним та АО «Київська Гельсінська група» договору від 29.03.2016 року за № АО 29-03/2016, докази на підтвердження витрат на надання позивачеві правової допомоги у розмірі 4 000 грн. позивачем були надані до суду, а тому в цій частині вимог позивача також слід задовольнити.

Отже, оскільки позивачем сплачено документально підтверджений судовий збір у розмірі 3 313, 12 грн., то на користь позивача також підлягає стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 313, 12 грн.

Керуючись ст. ст. 204, 215, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 57, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики (розпискою) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії СМ № 504967, виданий Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області, 16.01.2003 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ТТ № 235929, виданий Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві, 26.06.2014 року) суму основного боргу за договором позики від 28.03.2014 року у розмірі 12 300 (дванадцять тисяч триста) доларів США, що станом на 30.03.2016 року за курсом НБУ становить 313 342 ( триста тринадцять тисяч триста сорок дві) гривні 5 (пять) копійок, три відсотки річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 705,39 (сімсот пять доларів США тридцять девять центів), що станом на 30.03.2016 року за курсом НБУ становить 18 649 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок девять) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок, та остаточно стягнути загальну суму у розмірі 331 992 (триста тридцять одну тисячу девятсот девяносто дві) гривні 37 (тридцять сім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії СМ № 504967, виданий Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області, 16.01.2003 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ТТ № 235929, виданий Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві, 26.06.2014 року) сплачену суму судового збору у розмірі 3 313 (три тисячі триста тринадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії СМ № 504967, виданий Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області, 16.01.2003 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ТТ № 235929, виданий Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві, 26.06.2014 року) витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М.Б. Баличева