Справа № 626/969/16-ц
Провадження № 2/626/420/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2016 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого- судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Скачко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області , відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Красноградського районного суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт свого померлого батька ОСОБА_3І, посвідчений 29.01.2015 року секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 51, посилаючись на те, що спірний правочин - заповіт - вчинений на користь відповідача ОСОБА_3 під впливом обману.

В обґрунтування позову вказано, що за життя ОСОБА_5 завжди мав намір залишити своє майно позивачеві,16 липня 2012 року приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу ОСОБА_6 був посвідчений заповіт ОСОБА_3, за яким він заповів своїй доньці ОСОБА_1, все своє майно. Після його смерті ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 29.01.2015 року склав інший заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_2 Заповіт було посвідчено секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району. Однак позивач вважає, що з 01.01.2015 року до 11.03.2015 року її батько ОСОБА_3, перебував у стані алкогольного запою та був дуже хворим, і тому не міг усвідомлювати свої дії при складанні заповіту в Петрівській сільській раді. Крім того, заповіт було складено і посвідчено з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат". З вказаних пістав ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги та визнати заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позовні вимоги є необгрунтованими. ОСОБА_2 пояснила, що тривалий час була знайома з ОСОБА_3, вони підтримували близькі стосунки та разом проживали. Під час хвороби ОСОБА_3 вона його доглядала, відвідувала в лікарні, турбувалася про нього. Заповіт був складений померлим з власної волі, він самостійно розпорядився своїм майном на її користь.

Представники Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи вони повідомлялися належним чином та направили письмові заяви.

Вислухавши пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, 29 січня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, який було посвідчено секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району, зареєстровано в реєстрі за № 51, яким все майно, заповідав ОСОБА_2 11 березня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 І-ВЛ № 481076, актовий запис № 72 від 12 березня 2016 року.

Позивач є донькою померлого ОСОБА_3 Після смерті батька ОСОБА_1 стало відомо про заповіт від 29 січня 2015 року на користь ОСОБА_2, який скасував попередній заповіт батька на її користь.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України, в тому числі Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Як передбачено ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як передбачено ч.1 ст.1243 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед цим.

Оспорюючи заповіт ОСОБА_3 від 29 січня 2015 року позивач посилалася на зловживання покійного спиртними напоями та постійне перебування свого батька в нетверезому стані, крім того вказувала , що він тяжко хворів і перебував в січні 2015 року в Красноградській ЦРЛ. ОСОБА_1 наполягала, що заповіт був підписаний ОСОБА_3 під впливом обману, оскільки він вже висловив свою волю раніше і заповідав все своє майно на її користь. Позивач повідомила, що за її заявою проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.358 КК України, а шлюб між ОСОБА_2 та батьком визнано неукладеним за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 27.07.2016 року.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інші пояснювали , що ОСОБА_3 вживав спиртні напої , але був психічно здоровою людиною. З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_5 за життя не визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або ж недієздатним.

Крім того, з пояснень ОСОБА_4, секретаря Петрівської сільської ради встановлено, що при складанні і посвідченні заповіту 29 січня 2015 року ОСОБА_3 був в тверезому стані, звичайно поводився, пояснив що бажає розпорядитися своїм майном та особисто підписав складений заповіт.

З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту судом роз"яснювалося сторонам право клопотати про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, однак клопотання про її призначенні і проведення в судовому засіданні не надійшло.

З огляду на зазначене, суд вважає, що ОСОБА_3 29 січня 2015 року свідомо складав заповіт, усвідомлював значення своїх дій, міг ними керувати та мав повне право на заповіт.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві як на підставу про визнання заповіту недійсним посилалася на те, що заповіт вчинений під впливом обману.

У відповідності до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми ст.230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт вважається одностороннім правочином, оскільки з його укладанням у сторін не виникає, як правило, взаємних прав та обов"язків. Правовою метою заповіту є передача власником свого майна після смерті у власність іншої особи.

Таким чином, обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним посилаючись на ст.230 ЦК України не відповідає вимогам закону.

Згідно ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, і за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оскільки заповіт як односторонній правочин також підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів, то за позовом заінтересованої особи, заповіт може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст.1257 ЦК України).

З огляду на викладене та аналізуючи зміст заповіту, суд приходить до висновку, що форма заповіту від 29 січня 2015 року, який складено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району, зареєстрований в реєстрі за №51, відповідає вимогам, встановленим ст.1247 ЦК України, тобто спірний заповіт підписаний заповідачем, посвідчений уповноваженою особою сільської ради, в заповіті зазначено місце, дата та час складання заповіту, а також є відмітка про те, що зміст ст. ст.1235, 1241, 1254 Цивільного кодексу України заповідачеві роз'яснено, відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру.

Відповідно до частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у відповідності до ст.ст. 58, 60 ЦПК України, на підтвердження того, що волевиявлення заповідача при складані заповіту не було вільним, а зловживання спиртними напоями, якщо таке і допускалось спадкодавцем, не може свідчити про відсутність його волевиявлення під час укладення заповіту, а також про неможливість укладення правочинів. Відсутні докази того, що ОСОБА_3 під час складання заповіту не розумів значення свої дій та не міг ними керувати та не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги чинного законодавства, а тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.1233,1234,1247,1257 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області , відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя