Провадження № 22-ц/773/711/16 Категорія: 58 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Мудренко Л.І., Матвійчук Л.В.,

за участю секретаря Лимарі Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

прокурора Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Волинської області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою відповідача прокуратури Волинської області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено. Знято арешт з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Виключено житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 26 жовтня 2010 року за № 10408886 на підставі постанови прокуратури Волинської області від 18 жовтня 2010 року у кримінальній справі № 50-031-09.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі прокуратура Волинської області просила його скасувати через неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та відшкодувати понесені судові витрати по справі.

В судовому засіданні прокурор Романішина Т.Л., уточнивши позовні вимоги апеляційної скарги просила рішення скасувати, провадження у справі закрити, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду впорядку цивільного судочинства.

Представник позивача ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом установлено, що 28 травня 2010 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2 (а.с. 33).

В свою чергу, позивач ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування від 08 листопада 2012 року, укладеного з ОСОБА_4 (а.с. 5).

18 жовтня 2010 року постановою старшого слідчого Лизуна А.С., в ході розслідування кримінальної справи про обвинувачення директора державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_3, накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Також встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на вищевказане нерухоме майно не зареєстроване, інвентаризаційна справа відсутня (а.с. 25).

Впродовж 2014-2015 років на зазначеній земельній ділянці позивачем ОСОБА_2 розпочато та закінчено нове будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 8-16).

Ці обставини підтверджуються декларацією про початок виконання будівельних робіт, подану власником земельної ділянки ОСОБА_2 та зареєстрованою інспекцією ДАБК у Волинській області 14.10.2014 року та декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану в управлінні ДАБІ 17.04.2015 року.

Рішенням № 21584426 від 26 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказане будинковолодіння, у зв'язку із тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (а.с. 23).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України установлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 0, 2500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і вибула з власності ОСОБА_3 28 травня 2010 року, тобто до винесення постанови про накладення арешту, а будинковолодіння на зазначеній земельній ділянці побудовано позивачем ОСОБА_2 лише в 2015 році, зареєструвати право власності на який, у встановленому законом порядку, остання позбавлена можливості, у зв'язку із обтяженням, встановленим щодо цього майна, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та звільнення нерухомого майна з-під арешту.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а вимоги ОСОБА_2 про скасування арешту на майно підлягають розгляду в порядку передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України є помилковими.

Частина 1 ст. 174 КПК України, на яку посилається прокурор, надає право власнику або володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, в рамках кримінального провадження заявити клопотання про скасування арешту майна.

Однак, відповідно до Перехідних положень Кримінально-процесуального Кодексу України, п. 9 скасування арешту, який був застосований до набрання чинності цим КПК, здійснюється в порядку, який діяв на момент вчинення процесуальної дії.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_4 підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача прокуратури Волинської області відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року у даній справі залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: