У Х В А Л А

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» про визначення строку дії договору оренди земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію договору оренди та стягнення упущеної вигоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 6,95 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області. 06 вересня 2006 року вона уклала із товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» (далі - TOB «Аграрний дім ім. Горького») договір оренди землі, відповідно до умов якого передала в оренду вказану вище земельну ділянку на строк 10 років. Державна реєстрація цього договору проведена 15 серпня 2008 року, хоча земельна ділянка передана орендареві 06 вересня 2006 року, про що сторони підписали акт прийому-передачі.

13 червня 2015 року позивачка направила відповідачеві лист-вимогу про припинення договору оренди земельної ділянки з 06 вересня 2016 року, проте відповіді не отримала.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що з 2008 року відповідач здійснює виплату орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, у той час як інші його орендодавці з 2011 року отримують орендну плату у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, позивачка просила визначити строк дії договору оренди земельної ділянки до 07 вересня 2016 року, скасувати запис про державну реєстрацію цього договору та стягнути з відповідача упущену вигоду за 2012-2014 роки у розмірі 8 730 грн. 85 коп.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 січня 2016 року висновки суду першої інстанції щодо спливу строку дії договору оренди земельної ділянки зокрема: «фактично відповідач використовує земельну ділянку з 06 вересня 2006 року і його строк дії відповідно спливає 06 вересня 2016 року і відповідно з 07 вересня 2016 року договір оренди припиняє свою дію; Тому, оскільки сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 06 вересня 2006 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. За таких обставин, договір оренди земельної ділянки припиняє свою дію після закінчення 10-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договорів (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент їх укладення». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову щодо визначення строку дії договору оренди земельної ділянки та рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що моментом укладення договору є день його підписання, тобто 06 вересня 2006 року, і станом на час розгляду справи районним судом десятирічний строк його дії не закінчився, тому права позивача не порушені. Крім того, суд послався на те, що сторони досягли згоди щодо розміру орендної плати, а упущеної вигоди позивачка не довела.

Частково скасовуючи рішення районного суду та виключаючи з його мотивувальної частини посилання на те, що договір укладено 06 вересня 2006 року, апеляційний суд виходив із того, що укладенням договору оренди землі є його державна реєстрація, яка відбулась 15 серпня 2008 року, відтак, відлік десятирічного строку його дії починається саме з цієї дати. В іншій частині апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,95 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області.

06 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та TOB «Аграрний дім ім. Горького» було підписано договір оренди зазначеної земельної ділянки на строк 10 років. 15 серпня 2008 року проведена державна реєстрація цього договору.

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки він набирає чинності після державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 06 вересня 2006 року його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Висновок апеляційного суду про те, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації, 15 серпня 2008 року, є помилковим, оскільки відповідно до зазначених положень договору оренди та Закону України «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив усі фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору в частині визначення дати укладення договору оренди землі, вірно визначився із тим, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню, проте вказані обставини не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору у цій частині та виключення із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилань на дату укладення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, висновок судів про безпідставність позову про стягнення з відповідача упущеної вигоди є обгрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України.

Так, пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що з 2008 року відповідач здійснює виплату орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, у той час як інші його орендодавці з 2011 року отримують орендну плату у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і цю різницю вона вважає упущеною вигодою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення. насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи є слідством такої протиправної поведінки.

Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної виголи) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договірні відносини відповідача з іншими орендодавцями та їхня домовленість щодо розміру орендної плати не є упущеною вигодою позивача, оскільки сторони у договорі досягли згоди щодо розміру та порядку сплати орендної плати.

При цьому позивачка не пред'являла вимог про стягнення саме недоплаченої орендної плати згідно договору, якщо вважала, що розмір орендної плати має бути іншим.

Доводи касаційної скарги про необхідність визначення саме судовим рішенням строку дії договору оренди земельної ділянки безпідставна, оскільки такий строк визначений умовами договору та вимогами закону, районний суд дав цьому вірну оцінку.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувані судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року в частині виключення з мотивувальної частини рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 січня 2016 року висновків щодо спливу строку дії договору оренди земельної ділянки скасувати, рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 січня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська