Справа № 265/986/16-ц
Провадження № 2/265/727/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 квітня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О.В.,

за участю секретаря Бабенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2016 року позивач ПАТ «АКБ «Капітал» в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 1/12/308/22-08-13/0024, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_1 від 22 листопада 2013 року, останній було надано споживчий кредит у сумі 20000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних, строком до 21 листопада 2015 року. Відповідач в порушення норм діючого законодавства та умов зазначеного договору свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 03 лютого 2016 року перед Банком утворилася заборгованість у загальній сумі 56712,10 гривень. Просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати, що були понесені при зверненні до суду.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позові, що відповідає положенням ч. 5 ст. 75 ЦПК України, однак кореспонденція була повернута на адресу суду за закінченням строку зберігання.

Зважаючи на наведені обставини, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 22 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (надалі - Банк) з одного боку, та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник), з іншого, було укладено кредитний договір № 1/12/308/22-08-13/0024, за умовами якого (п. 1.1, 1.2, 1.4) Банк надав Позичальникові споживчий кредит у сумі 20000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних, строком до 21 листопада 2015 року.

При цьому, позичальника ОСОБА_1 було ознайомлено із умовами зазначеного кредитного договору, а також із порядком та строками здійснення погашення отриманого кредиту, що засвідчено її особистими підписами.

Згідно із положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1 Договору кредиту встановлено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами Банк має право вимагати від Позичальника сплати пені у розмірі 0,5 від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 4.2 Договору кредиту сторони погодили, що у випадку порушення Позичальником строків сплати процентів за користування кредитними коштами, Банк має право вимагати від Позичальника сплати штрафу у розмірі 50% від суми наданого кредиту.

З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що позичальник ОСОБА_1 свої зобовязання за договором кредиту належним чином не виконує та з жовтня 2014 року взагалі припинила здійснення погашення суми боргу. Станом на 03 лютого 2016 року утворилась заборгованість у загальній сумі 56712,10 гривень, яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 14000,46 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7467,39 гривень, пені за прострочення основної заборгованості у сумі 17006,96 гривень, пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у сумі 8237,28 гривень, а також штрафу 10000,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_1, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, доказування належного виконання нею умов кредитного договору, тим самим не оспорює наведених обставин і утворення заборгованості у зазначеному розмірі.

Разом із тим, встановлено, що суми пені за прострочення основної заборгованості у сумі 17006,96 гривень, пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у сумі 8237,28 гривень, а також штраф 10000,00 гривень, були нараховані відповідачеві ОСОБА_1 за період з 03 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

Згідно із ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року вказані судові рішення скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 3 Розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053.

Згідно з переліком, який затверджено вказаним Розпорядженням КМУ, Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Тобто на день ухвалення рішення судом першої інстанції дані правовідносини регулюються також Законом України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, оскільки відповідач проживає в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

В сенсі викладених норм позивач зобовязаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобовязань за спірним кредитним договором, а тому позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене та частково задовольняючи предявлений ПАТ «АКБ «Капітал» позов, суд стягує з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму основної заборгованості за договором кредиту у розмірі 21467,85 гривень (14000,46 + 7467,39), а в решті позову відмовляє на підставі викладеного вмотивування.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини вимог стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 1378 гривень.

На підставі ст.ст. 554, 628, 629, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», , заборгованість за договором кредиту № 1/12/308/22-08-13/0024 від 22 листопада 2013 року, станом на 03 лютого 2016 року в сумі 21467 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят сім) гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» витрати з оплати судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ________________________