Справа № 481/751/16-ц
Провадж.№ 2/481/372/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

21.09.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., при секретарі Кузьміній Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на ? частки земельної ділянки, загальною площею 7,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що 14.09.2014 року помер ОСОБА_4 На випадок своєї смерті останній склав заповіт за яким заповів їй ? частки належної йому вищевказаної земельної ділянки.

Проте звернувшись в установлені строки після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту, нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповідач, отримавши також у свій час у спадок вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, не зареєстрував за життя набуте ним речове право на вказане майно, що унеможливлює його успадкування в органах нотаріату. Тому вказані обставини і змусили її звернутися з вказаним позовом до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1Єне зявилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, що доводиться дружиною спадкодавця (заповідача) і бабою позивачки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак на нього не зявилася. Про причину своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не направляла.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Новобузького району, в судове засідання явку свого представника не забезпечила, втім сільським головою направлено до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника сільради, заперечень проти заявленого ОСОБА_1 не мають.

Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 05 квітня 2010 року померла громадянка ОСОБА_5 (а.с. 14).

Після її смерті, її син ОСОБА_4, одержав у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки земельної ділянки, загальною площею 7,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району Миколаївської області, своєму сину (а.с. 14-15).

14 вересня 2014 року помер ОСОБА_4 (а.с. 8).

На випадок своєї смерті, останній 15.08.2014 року склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів позивачці у справі ОСОБА_6 (а.с. 47).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи (а.с. 41-51), позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підстав заповіту, однак нотаріус Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області виніс постанову від 31.05.2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частки спірної земельної ділянки, оскільки на державному акті, що посвідчує право власності на цю земельну ділянку, відсутня відмітка територіального органу Держземагенства про перехід (реєстрацію) права власності на це мано до ОСОБА_4

За приписами ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції, діючій на момент отримання Свідоцтва про право на спадщину) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009р. №439, перехід права власності на земельну ділянку, яке виникало на підставі Свідоцтва про спадщину, до нового власника здійснювалося шляхом проставлення відповідних відміток на державному акті на землю як нотаріусом, який видавав відповідне свідоцтво про право на спадщину, так і органом, який здійснював державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, тобто територіальним органом Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки.

Відтак, фактично, згідно з даними витягів з Державного земельного кадастру, єдиним власником спірної земельної ділянки залишається бути ОСОБА_5 (а.с. 18-27).

Досліджені при судовому розгляді справи письмові докази, свідчать про те, що ОСОБА_4 за своє життя набув на законних підставах право власності на вказане нерухоме майно, при цьому як за життя, так і після його смерті, це право ніким не оспорювалося, а відтак, внаслідок його смерті відкрилася спадщина в тому числі і на це нерухоме майно (земельну ділянку). Однак відсутність реєстрації такого права власності на імя спадкодавця згідно вимог ст. 125 ЗК України унеможливлює прийняття спадщини після його смерті спадкоємцями, яким є позивачка, шляхом подачі нею заяви до нотаріальної контори, тому право останньої підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно ч.4 ст.13, ч.4 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 392 ЦК України наголошено, що власник власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При судовому розгляду справи встановлено, що дружина заповідача відповідачка у справі ОСОБА_2 відмовилася від одержання обовязкової частки у спадщині після його смерті (а.с. 42).

Аналізуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують право позивачки ОСОБА_1 згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємниці за заповітом після смерті ОСОБА_4, на успадкування належного спадкодавцеві майна, а тому вважає за можливе задовольнити позов позивачки та визнати за нею право власності на ? частки земельної ділянки, загальною площею 7,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району.

Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст.ст. 10, 11 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті ОСОБА_4, який помер 14 вересня 2014 року, право власностіна ? частки земельної ділянки, загальною площею 7,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Новобузького району Миколаївської області, за кадастровими номерами :01:000:0137 та :01:000:0138.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча по справі суддя: