Провадження № 2/522/2159/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: КП ЖКС «Порто-Франківський», Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, у якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1090 від 24.09.2013 року укладений між ОСОБА_2 та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у січні 2007 року між позивачем та КП «ДЕ3 «Центральний» (тепер КП «ЖКС «Порто-Франківський) було укладено договір, відповідно до якого позивачу було надано право користування підсобним приміщенням (гаражем), площею 16,8 м.кв., що розташований на прибудинковій території будинку № 2-Б по вул. Софіївській в м. Одесі. Зазначений договір діє і на даний час. У вересні 2015 в КП «ЖКС «Порто-Франківський» позивач дізнався, що підсобні приміщення, що розташовані на прибудинковій території будинку № 2-Б по вул. Софіївській в м. Одесі були придбані 24.09.2013 року громадянином ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу у Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а саме: нежитлове приміщення першого поверху № 501, площею 15,3 кв.м., та нежитлове приміщення першого поверху № 502,, площею 8,7 кв.м.

Зазначений договір купівлі-продажу позивач вважає укладено незаконно, оскільки порушено норми чинного законодавства.

Позивач зазначає, що після прийняття ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» мешканці будинку 2-Б по вул. Софіївській стали співвласниками допоміжних приміщень. Їх права на власність були підтверджені Рішенням Конституційного суду від 02.03.2004 року, де наголошується (ст. 4.2): «Суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв, тощо) державного житлового фонду». А також: «Допоміжні приміщення, відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ (2482-12), стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших юридичних дій». Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що процитованими законами мешканцям було надано право спільної (разом з іншими квартиронаймачами дому) власності на допоміжні приміщення нашого дому (зокрема на згадане підсобне приміщення). На підставі чого просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачка у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за наступних підстав. У 2007 році ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 2007 року нежитлове приміщення площею 15, 6 кв.м., що розташоване по вул. Софіївській, 2-Б. Таким чином, вказаний факт свідчить про те, що нежитлові приміщення розташовані у м. Одеса, по вул. Софіївська, 2-Б дійсно є нежитловими приміщеннями, які перебували у комунальній власності, та у відповідності до норм діючого законодавства були предметом договорів купівлі-продажу, при цьому мешканці будинку по вул. Софіївська, 2-Б, ніколи не використовували їх як допоміжні приміщення вказаного будинку, та будь-яких скарг з зауваженнями про неможливість використовування нежитлових приміщень, що знаходиться у дворі по вул. Софіївська, 2-Б саме як допоміжних для обслуговування будинку від їх імені ніколи не надходили. Підставою звернення ОСОБА_5 до суду, як стверджує позивач - стало порушення його права спільної власності на допоміжне приміщення будинку де він проживає, внаслідок укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1090 від 24.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради. При цьому, у позові ОСОБА_1 зазначає, що він та його родина протягом тривалого часу мешкає у квартирі АДРЕСА_1., таким чин він є і співвласником підсобних приміщень будинку 2-Б по вул.. Софіївська, м. Одесі. ОСОБА_6 дійсно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак власником або співвласником цієї квартири у цьому будинку він не являється. Таким чином, вважає, що ОСОБА_6 не є належним позивачем у справі, оскільки він звернувся до суду за захистом прав які йому не належать.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити.

Представник КП ЖКС «Порто-Франківський» у судове засідання не зявився.

Суд, вивчив матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вважає позов необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що нежитлові приміщення першого поверху № 501, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 2- Б, загальною площею 15,3 кв.м, належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на підставі Свідоцтва про право власності № 501 (бланк серії САЕ № 797727), виданого 26 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.12.2012 року № 423.

Нежитлові приміщення першого поверху № 502, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 2- Б, загальною площею 8,7 кв.м, належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на підставі Свідоцтва про право власності (бланк серії САЕ № 797728), виданого 26 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.12.2012року № 423.

Вказані рішення виконавчого комітету Одеської міської ради та свідоцтво є чинним та не ким не скасовано.

у відповідності до ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші' кошти, земля, природні' ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі, грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Отже спірні приміщення належали територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

При цьому п. 2 ст. 60 зазначеного Закону передбачає, що одною з підстав для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою.

Згідно з рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. № 226-ХХІ "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області", у комунальну власність територіальної громади м. Одеси переданий весь жилий та нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних границь міста.

Відповідно до положень ст. 182, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власність виникає з моменту державної реєстрації.

Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, територіальною громадою було набуто право комунальної власності у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 318 Цивільного кодексу України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

За правилами ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Таким чином, між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради від імені якого діяв Департамент комунальної власності та ОСОБА_2, був укладений договір купівлі-продажу від 24.09.2013 року, на нежитлові приміщення першого поверху № 501, № 502, що розташовані за адресою: м. Одеси, вул. Софіївська, 2-Б.

Що стосується посилання Позивача на норми Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та стверджує, що власники квартир багатоквартирного дома являються співвласниками допоміжних приміщень дома. Проте позивачем не враховане, що чинне законодавство виділяє як допоміжні так і нежилі приміщення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинність з 14.05.2015 року допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення)

За змістом ст.1 згаданого Закону, нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

До моменту прийняття вказаного закону дані поняття були визначенні у ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирних будинків».

Отже, приведена стаття Закону виділяє також окрему категорію приміщення багатоквартирного будинку - "нежилі приміщення", тобто приміщення, що належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Таким чином допоміжні приміщення і нежитлові приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку.

Так, як вбачається з технічного паспорту від 04.10.2012 р. виданого КП «ОМБТІ та РОН» нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 8,7 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 2-Б, спірне приміщення - є нежитловими.

Також, як вбачається з технічного паспорту від 17.07.2012 р. виданого КП «ОМБТІ та РОН» нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 15,3 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.. Софіївська, 2-Б, спірне приміщення - є нежитловими.

Таким чином, спірне нежитлове приміщення є безпосередньо нежилим приміщенням, яке не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин і не є допоміжним приміщенням, у звязку з цим п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" на приміщення багатоквартирного будинку, що відносяться до категорії нежилих, не поширюється.

З огляду на вище викладене, офіційне тлумачення Конституційним Судом України положень ст. 1, п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" не скасовує дію положень інших нормативних актів, якій встановлюють розмежування таких понять, як нежиле приміщення багатоквартирного будинку і допоміжне приміщення.

Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" (ст. Закону 16, 26, 60) передбачає, що право комунальної власності реалізується від імені та в інтересах територіальних громад, відповідними радами, право розпорядження комунальним майном відноситься до виключної компетенції місцевих рад.?

Згідно п. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без рішення відповідної ради. Відповідно до п. 30 ст. 26 і п. 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні, доцільність, порядок і умови відчуження об'єктів комунальної власності відносяться до виняткової компетенції місцевих рад.

Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачає чіткий порядок приватизації об'єктів комунальної власності.

Таким чином, нежитлові приміщення першого поверху № 501, № 502, що розташовані за адресою: м. Одеси, вул. Софіївська, 2-Б є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, а міська рада реалізуючи права власника уклала спірний договір купівлі-продажу відповідно до вимог чинного законодавства, тому правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.09.2013 року немає.

Керуючись ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 114, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: КП ЖКС «Порто-Франківський», Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 21.09.2016