АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1098/16 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю апелянта ОСОБА_1 та представника ДВС

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2014 року по справі за поданням Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Перший відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (Перший відділ ДВС ТМУЮ) звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що на виконанні у Першому відділі ДВС ТМУЮ знаходиться виконавчий лист №2-728/2006, виданий Євпаторійським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2014 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_1 до часу виконання зобов'язань згідно виконавчого листа №2-728/2006, виданого Євпаторійським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.01.2006 р. до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України застосовуються у разі ухилення боржника від виконання ним зобов'язань, а не при наявності самого факту невиконання таких. Проте, в поданні державного виконавця відсутні докази на підтвердження факту ухилення ним, як боржником, від виконання боргових зобов'язань. Зазначив, що він не був повідомлений Першим відділом ДВС про відкриття відносно нього виконавчого провадження, за адресою АДРЕСА_1 ніколи не проживав, з липня 2012 року по липень 2013 року був зареєстрований та проживав в м.Почаїв Тернопільської області, потім по квітень 2015 року в м.Шумськ Тернопільської області, а в даний час - у м.Кременчуг. Весь період працював на державній роботі, був депутатом Почаївської міської ради з жовтня 2010 року по жовтень 2015 року, помічником народного депутата, приймав активну участь в політичній діяльності регіону, а тому його місце знаходження було добре відоме.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що він самостійно сплачував аліменти на утримання дочки до березня 2014 року, про що в нього є підтверджуючі документи. У зв'язку з ситуацією, що склалася в країні та Криму, він позбавлений можливості виконувати свій обов'язок, так як не приймають платежів за адресами в Криму.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що при надходженні виконавчого листа про стягнення аліментів за заявою стягувача, не з'ясовуючи місця проживання боржника, ДВС відкриває виконавче провадження та проводить виконавчі дії. У зв'язку з наявністю боргу та неможливістю виконання рішення, державний виконавець звернувся з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон. Після отримання оскаржуваної ухвали виконавче провадження на підставі наявної інформації про місце реєстрації ОСОБА_1 було надіслано до Шумської ДВС.

Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов'язань та неявка за викликом до державного виконавця свідчать про ухилення від виконання зобов'язань і є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак з таким висновком суду колегія не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

За приписами п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Євпаторійським міським судом видано виконавчий лист №2-728/2006 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.01.2006 р. до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця першого відділу ДВС ТМУЮ від 3 липня 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, в якій адреса боржника зазначена АДРЕСА_1.

Матеріали подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, не містять даних про те, що ОСОБА_1 був належним чином у відповідності до ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження" повідомленим про відкриття щодо нього даного виконавчого провадження.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 на виклик до суду, направлений за адресою АДРЕСА_1, не з'явився і до нього постановою державного виконавця Першого відділу ДВС від 4 вересня 2014 року постановлено здійснити примусовий привід на 11 вересня 2014 року. Згідно рапорта ДІМ ТМВ УМВС у Тернопільській області від 10 вересня 2014 року ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає.

При цьому, з липня 2012 року до жовтня 2014 року державний виконавець не зробив жодної дії з з'ясування через адресно-довідкове бюро місця проживання боржника. З долученої довідки адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України вбачається, що вказаний запит зроблено лише у жовтні 2014 року і 30 жовтня 2014 року отримано відповідь про місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2

Однак, державний виконавець долучив вказану довідку до подання, а не переслав всі документи в Шумське ВДВС у Тернопільській області відповідно до вимог ст. 20 ЗУ "Про виконавче провадження", яка встановлює місце проведення виконавчих дій.

Суддя, розглядаючи дане подання на вказані обставини уваги не звернув та постановив незаконну ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Таким чином, при постановлені ухвали, судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано положення ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" та вимоги Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а саме: не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням .

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню і постановленню нової - про відмову в задоволенні подання Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 312, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_1; місце реєстрації: АДРЕСА_2).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська