22-ц/775/592/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Скрипниченко Т.І.
Категорія 27 Доповідач Песоцька Л.І.
У Х В А Л А

Іменем України

7 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

Мальцевої Є.Є., Баркова В.М.

секретар Брежнєв Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ПринцФельд», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ПринцФельд» (далі - ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд»), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24 квітня 2013 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» і ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредити у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в 1 000 000 грн., а позичальник зобов'язався в строк не пізніше 23 квітня 2014 року на умовах кредитного договору повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 19,5% річних. З 25 квітня до 23 травня 2013 року ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» отримано кредитні кошти частинами (траншами) в загальній сумі 994 777 грн.

На забезпечення виконання ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» зобов'язань за кредитним договором 24 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань заборгованість за кредитним договором станом на 22 квітня 2015 року становила: 994 777 грн. заборгованість за кредитом, 98 442 грн. 05 коп. заборгованість за відсотками, комісійні послуги - 596 грн. 87 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати боргу - 488 420 грн. 21 коп. та три проценти річних - 22 271 грн. 88 коп., а всього 1 604 508 грн. 01 коп.

26 лютого 2015 року банк звертався до відповідачів з письмовою вимогою про погашення кредиту, проте заборгованість не сплачена.

Посилаючись на зазначені обставини, банк просив стягнути на свою користь в особі Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» з ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» і ОСОБА_3 по 1 604 508 грн. 01 коп. та у відшкодування витрат на сплату судового збору 3 654 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року провадження в справі в частині позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року в задоволені позову до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про повне задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. А саме зазначає, що суд дійшов висновку про припинення поруки без врахування, що договором поруки передбачено припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором і що на час звернення банку до суду не сплинув строк позовної давності.

У судове засідання втретє не з'явились представник відповідача ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» і відповідач ОСОБА_3, про розгляд справи повідомлені особисто (а.с. 207-208). Заяв про відкладення розгляду справи або про причини неявки від них не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» Александрової І.О., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка заперечувала проти скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 63, за умовами якого позичальник отримав кредит частинами (траншами) з остаточним терміном погашення не пізніше 23 квітня 2014 року із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 19,5 % річних.

У той же день між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно з позичальником за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором, а також, додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Банк надав копію письмової вимоги від 24 лютого 2015 року, адресованої ОСОБА_3, про погашення у двадцятиденний строк заборгованості за кредитним договором в сумі 1 201 577 грн. 92 коп., проте відсутні дані про вручення цієї вимоги поручителю.

29 травня 2015 року банк звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що свої зобов'язання позичальник не виконує, заборгованість за кредитним договором станом на 22 квітня 2015 року становить 1 604 508 грн. 01 коп., а саме: 994 777 грн. заборгованості за кредитом; 98 442 грн. 05 коп. заборгованості за відсотками, 596 грн. 87 коп. комісія та 488 420 грн. 21 коп. інфляційні втрати за прострочення сплати боргу і 22 271 грн. 88 коп. три проценти річних.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_3, суд виходив із того, що порука припинилась, оскільки позивач не довів пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 23 квітня 2014 року.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору поруки, поручитель відповідає за зобов'язаннями за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник. Поручитель та позичальник залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договору поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 3.2) про його дію до повного виконання боржником зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - остаточний термін повернення кредиту не пізніше 23 квітня 2014 року.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі, застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14).

Тому висновки суду відповідають обставинам справи, якими позивач обґрунтовував позов, та положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що в липні 2014 року кредитним комітетом банку було прийнято рішення про реструктуризацію заборгованості ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» за договором кредитної лінії № 63 від 24 квітня 2013 року шляхом продовження терміну дії кредитної лінії до 31 січня 2015 року з лімітом 994 777 грн. та збільшенням розміру відсотків за користування кредитом до 21% річних. На підставі цього рішення в серпні 2014 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір до договору кредитної лінії від 24 квітня 2013 року № 63, відповідно до умов якого строк дії кредитної лінії було продовжено до 31 січня 2015 року та збільшено розмір процентів за користування кредитом з 19,5% до 21% річних. Після укладення додаткового договору заборгованість позичальника була перенесена з простроченого рахунку на поточний та збільшено розмір нарахування процентної ставки за кредитом з 19,5% річних до 21% річних. Надати копію додаткового договору до кредитного договору банк не має можливості, оскільки договір знаходиться у відділенні банку в селищі Тельманове Донецької області, яке знаходиться на тимчасово неконтрольованій території.

З наданого позивачем витягу з протоколу засідання кредитного комітету ПАТ «Державний ощадний банк України» № 56 від 10 липня 2014 року вбачається, що кредитним комітетом було прийнято рішення: надати дозвіл філії - Донецькому обласному управлінню АТ «Ощадбанк» на здійснення реструктуризації заборгованості ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» за договором кредитної лінії № 63 від 24 квітня 2013 року шляхом перенесення кінцевого терміну погашення кредиту на строк до 31 січня 2015 року; укласти з позичальником додатковий договір до договору кредитної лінії від 24 квітня 2013 року № 63, в якому встановити: тип кредитної лінії - не відновлювальна; процентну ставку за користування кредитом на рівні 21% річних; термін повернення кредиту - не пізніше 31 січня 2015 року; встановити графік зменшення ліміту кредитування: до 30 листопада 2014 року - 994 777 грн.; з 1 по 31 грудня 2014 року 663 185 грн. з 1 по 31 січня 2015 року - 331 593 грн.; укласти з позичальником договір про внесення змін до договору застави транспортних засобів в частині встановлення максимального ліміту кредитування, терміну повернення кредитних коштів, вартості предмету застави; укласти з позичальником договір про внесення змін до договору поруки, укладеного з ОСОБА_3 в частині встановлення максимального ліміту кредитування в розмірі 994 777 грн. та терміну повернення кредитних коштів не пізніше 31 січня 2015 року; отримати від позичальника виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, оновлений протокол загальних зборів ТОВ та інші документи.

З банківської виписки за рахунками ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» за період з 24 квітня 2013 року до 17 квітня 2015 року вбачається, що у зв'язку з додатковою угодою про реструктуризацію заборгованості з 28 серпня 2014 року нарахування позичальнику відсотків за користування кредитом проводилось у розмірі 21% річних і його заборгованість з простроченого рахунку перенесена на поточний рахунок (а.с. 15-28).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором також вбачається, що з 28 серпня 2014 року відсоткова ставка за користування кредитом позичальнику нараховувалась в розмірі 21% (а.с. 3).

Пунктом 1.1 договору поруки від 24 квітня 2013 року, укладеного між банком та поручителем і позичальником, визначено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що доповнення та зміни умов договору вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковими договорами.

Згідно з п. 4.3 зазначеного договору порука припиняється в разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Сторони домовились, що у випадку продовження строків повернення кредиту та/або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів позичальником за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя не змінюється.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У справі встановлено, що банком прийнято рішення про реструктуризацію заборгованості позичальника ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд», внаслідок якого без згоди ОСОБА_3 змінені умови кредитування в частині строку виконання зобов'язання та розміру процентів, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності як поручителя.

Доказів про укладення додаткової угоди до договору поруки з поручителем або відомостей про його інформованість про таке підвищення та згоду відповідати солідарно з позичальником за виконання останнім зобов'язань у новому, збільшеному обсязі позивачем не надано і в матеріалах справи такі відсутні.

З протоколу засідання кредитного комітету банку вбачається, що рішення приймалось про укладення з позичальником договору про внесення змін до договору поруки в частині максимального ліміту та строку повернення кредитних коштів.

З пояснень представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 вбачається, що про реструктуризацію заборгованості і укладення додаткового договору до кредитного договору їм невідомо, додатковий договір до договору поруки між банком та поручителем не укладався.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, відстрочення виконання зобов'язання, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Враховуючи, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, збільшено розмір процентної ставки та строк виконання основного зобов'язання, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не надавав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункт 1.1 договору поруки не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, і у договорі поруки не передбачено можливості зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, апеляційний суд вважає, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України наявні правові підстави для визнання поруки припиненою.

Враховуючи, що суд першої інстанції на підставі обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, також дійшов висновку про припинення поруки і доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду щодо припинення поруки, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а:

апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Л.І.Песоцька

Є.Є. Мальцева

В.М.Барков