Справа № 344/1312/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2158/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості 1/2 частини будівельних матеріалів і робіт, використаних у будівництві незавершеного житлового будинку в розмірі 61 852 грн., за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_3 є його колишньою дружиною, з якою він розлучився у 2014 році.

Спірні правовідносини стосуються житлового будинку №33 по вул.Кобилянська с.Кулачківці Снятинського району Івано-Франківської області, який належав батькові колишньої дружини ОСОБА_3 ОСОБА_5

В 1997 році з дозволу власника житлового будинку, сторони будучи у шлюбі, розпочали будівництво нового житлового будинку для дочки поряд з існуючим, без належно оформленої документації на земельній ділянці під обслуговування існуючих будівель та споруд, площею 0,55 га, що була виділена власнику будинковолодіння, тобто ОСОБА_5 Новозбудований будинок незавершений будівництвом готовність 78%.

Після смерті батьків відповідача, позивач дізнався що житловий будинок №33 по вул.Кобилянська с.Кулачківці Снятинського району Івано-Франківської області перейшов по спадщині відповідачці та її брату, а не дочці сторін, як було домовлено та про що свідчив складений попередньо заповіт в 1997 році.

Оскільки право на новозбудований житловий будинок перейшло до колишньої дружини, а не до дочки, то позивач вважає, що значний його вклад у будівництво нового будинку, отримані ним кредитні кошти в сумі 39000грн., збережені накладні про купівлю матеріалів на суму 15830 грн. надають право на стягнення в його користь з відповідача 1/2 частини будівельних матеріалів і робіт використаних у будівництві незавершеного житлового будинку №33 по вул.Кобилянська с.Кулачківці. З посиланням на ст.331 ЦК України, ст.61, 70 СК України, вважаючи обєкт спільною сумісною власністю колишнього подружжя, ОСОБА_2 просив: стягнути з ОСОБА_3 в його користь грошову компенсацію вартості ? частини будівельних матеріалів і робіт, використаних у будівництві незавершеного житлового будинку №33 по вул.Кобилянська с.Кулачківці Снятинського району Івано-Франківської області у розмірі 61 852 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 7390 (сім тисяч триста девяносто) грн.00 коп. як вартості 1/2 частини будівельних матеріалів використаних у будівництві незавершеного житлового будинку №33 по вул.Кобилянська с.Кулачківці Снятинського району Івано-Франківської області, а також 551.20 грн. судових витрат.

У задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в побудові нового будинку частково використовувалися будівельні матеріали із старої «шопи-комори». З цього приводу суд не взяв до уваги пояснення позивача, зокрема те, що згідно технічного опису конструктивних елементів будинку такі елементи не використовувалися.

Оскільки жодних документів на будівництво будинку не було, то воно є самочинним.

ОСОБА_2 також вказав, що на момент будівництва будинку батьки дружини були похилого віку та на пенсійному забезпеченні, відтак не мали коштів на будову.

Будівництво велося періодично, в міру поступлення коштів, в тому числі і тих, які позивач брав у кредит, на що вказують наявні у матеріалах справи довідки. Однак, таким доказам суд не дав належної правової оцінки.

Також судом неналежно досліджено технічний паспорт на будівництво та відсоток його готовності 78%.

Також апелянт наголошує на тому, що після смерті батька відповідачки- Винничука М.С., спірне будівництво перейшло у спадщину ОСОБА_3 та її брату. Однак вони не оформляли спадкових прав, а нова незавершена самобудова не прийнята в експлуатацію.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення змінити, збільшивши суму відшкодування вартості 1/2 частини будівельних матеріалів і робіт та задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі.

Відповідач та його представник вимоги скарги заперечили, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям, шлюб яких розірвано у 2014 році.

Як вбачається із Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, забудівнику ОСОБА_5 виділено з громадських земель земельну ділянку під забудову площею 0,28 га. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Гвоздецької районної ради депутатів трудящих від 28.12.1962 року. На відведеній земельній ділянці належить збудувати дві житлові кімнати житловою площею 34,1 кв.м. Строк початку будівництва червень 1962 року, строк закінчення вересень 1966 року.

20.06.1987 року на ім'я ОСОБА_5 видано технічний паспорт на житловий будинок по вул. Кобилянської, 33 у с. Кулачківці, Снятинського району Івано-Франківської області.

Як вбачається із заповіту, складеного ОСОБА_6 від 01.03.2013 року, все своє майно останній заповідає своїй дочці ОСОБА_3

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2016 року №993, після смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер 21.09.2014 року, спадкоємцем є його донька ОСОБА_3. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1548 га, розташована на території Кулачківської сільської ради Снятинського району, яка зареєстрована за померлим на підставі Державного акта про право приватної власності від 29.03.2001 роу №78.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2016 року №992, після смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер 21.09.2014 року, спадкоємцем є його донька ОСОБА_3. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,8903 га, розташована на території Кулачківської сільської ради Снятинського району, яка зареєстрована за померлим на підставі Державного акта про право приватної власності від 29.03.2001 року №78.

Як вбачається із заповіту, складеного ОСОБА_7 від 09.01.2015 року, все своє майно остання заповідає своєму синові ОСОБА_8

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2016 року №527, після смерті ОСОБА_7, яка померла 13.02.2015 року, спадкоємцем є її син ОСОБА_8 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1494 га, розташована на території Кулачківської сільської ради Снятинського району, яка зареєстрована за померлим на підставі Державного акта про право приватної власності від 29.03.2001 роу №70.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2016 року №526, після смерті ОСОБА_7, яка померла 13.02.2015 року, спадкоємцем є її син ОСОБА_8 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,8900 га, розташована на території Кулачківської сільської ради Снятинського району, яка зареєстрована за померлим на підставі Державного акта про право приватної власності від 29.03.2001 роу №70.

За даними довідки Кулачківської сільської ради від 30.10.2015 року, житловий будинок, який розміщений в селі Кулачківці по вул. Кобилянської, 33 знаходиться на неприватизованій земельній ділянці орієнтовною площею 0,55 га (а.с.9).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що спірний незавершений будівництвом будинок не належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5, а є вкладом подружжя своїми коштами в чуже будівництво, проте відшкодуванню підлягає частка підтверджена документально за мінусом частки дружини.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з таких причин.

Як встановлено в ході розгляду справи з витребуваних на вимогу апеляційного суду документів, в с.Кулачківці Снятинського району, Івано-Франківської області за адресою: вул.Кобилянської, 33 знаходиться житловий будинок. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,55га. що перебувала в користуванні. Будинок та земельна ділянка, належали батькам відповідача ОСОБА_3

Як підтвердили в засіданні апеляційного суду обидві сторони, поряд із зазначеним будинком було побудовано житловий будинок. Даний будинок не завершений будівництвом та є самочинним будівництвом, оскільки земельна ділянка на його побудову не виділялася, відповідні дозвільні документи на початок будівництва також не оформлялися.

Оцінюючи як доказ технічний паспорт на спірний об»єкт, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною не доведено належним чином стан готовності спірної будови. Згідно копії технічного паспорта на незавершений будівництвом житловий будинок в с.Кулачцівці, по вул.Кобилянської, 33, він виготовлений на ім'я ОСОБА_2 у 2015 році (а.с.21). Проте з оглянутого в засіданні апеляційного суду оригіналу вбачається, що такий містить суперечності, які не спростовані стороною. За даними технічного паспорта станом на 04.08.2015 року стан готовності будівництва становить 78 %, рік побудови 1992, де під літерою А1 зазначено підвал, однак не розмежовано, що є будівництвом за належною документацією, а що є самочинним, зазначивши інвентаризаційну вартість 123 704 грн.

Батьки ОСОБА_3 померли та залишили заповіт на її ім»я та ОСОБА_5 брата ОСОБА_3

Проте за відсутності правовстановлюючих документів, право власності в порядку спадкування на будинок № 33 та земельну ділянку біля будинку не оформили.

Оформлено право власності в порядку спадкування тільки на земельний пай, на який було видано державний акт.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 посилаючись на норми, що регулюють право спільної сумісної власності подружжя, вважає, що так як колишня дружина стала одним із спадкоємців будинковолодіння батьків та земельної ділянки, а незавершений будівництвом будинок побудований коштами його сім»ї за час шлюбу на земельній ділянці батьків відповідача та є самочинним, він має право на компенсацію вартості використаних при будівництві матеріалів.

Згідно ст.ст.60,61,63,68,69 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За змістом п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 30.03.2012 № 6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

В спірному випадку, предметом спору є право на відшкодування вартості будівельних матеріалів використаних в будівництві будинку, який за твердженням позивача є самовільним будівництвом здійсненим за кошти подружжя.

Проте за змістом наведених положень Постанови, спірне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Тому підстави для стягнення коштів, як будь-якої компенсації вартості майна подружжя щодо об»єкту, який не є об»єктом права власності відсутні.

Крім того, право власності в порядку спадкування відповідач та її брат не оформили, тому і з цих підстав вимога про стягнення відшкодування з одного із спадкоємців не може бути задоволена в тому числі і з підстав передбачених ст.331 ЦКУ.

Однак суд, першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості 1/2 частини будівельних матеріалів і робіт, використаних у будівництві незавершеного житлового будинку в розмірі 61 852 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_9