Ухвала

іменем україни

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Савченко В.О., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Одеська міська рада, про виселення із орендованого нежитлового приміщення без надання іншого приміщення, відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з самовільно зайнятого нежитлового приміщення (об'єкта оренди) на АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення, стягнути з відповідачів на його користь по 4 644 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди, з кожного.

Позивач посилався на те, що 23 жовтня 2014 року між ним, як орендарем, та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, як орендодавцем, було укладено договір оренди № 4/70, нежитлового приміщення, що розташоване на АДРЕСА_1, терміном з 23 жовтня 2014 року по 23 вересня 2017 року. За оренду вказаного нежитлового приміщення він сплатив орендну плату орендодавцю за період з 23 жовтня 2014 року по 16 червня 2015 року у розмірі 5 189 грн 94 коп. та за період з 8 липня 2015 року по 22 жовтня 2015 року у розмірі 4 986 грн 17 коп. Крім того, він сплатив єдиний податок за користування об'єктом оренди у розмірі 1 829 грн 18 коп., послуги СДПД у розмірі 797 грн 60 коп., страхування об'єкту оренди у розмірі 225 грн та 900 грн за проведення оцінки зазначеного нежитлового приміщення. Однак з моменту укладення ним договору оренди відповідачі самовільно зайняли вказане нежитлове приміщення першого поверху площею 40,2 кв. м та ігноруючи його вимоги щодо звільнення орендованого приміщення, використовують його у власних цілях.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року, у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що згідно з свідоцтвом про право власності на нежитлові приміщення першого поверху № 505 від 26 грудня 2012 року, об'єкт, розташований на АДРЕСА_1, належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності.

Об'єкт у цілому складається з приміщень літ. «А», загальною площею 40,2 кв. м, основною площею 31,2 кв. м, відображених у технічному паспорті від 12 червня 2012 року.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2012 року на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності від 26 грудня 2012 року, зареєстровано право власності на нежитлові приміщення першого поверху на АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Розпорядженням Одеського міського голови від 23 жовтня 2014 року № 1038 було вирішено передати в оренду фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 40,2 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 під розміщення пункту з надання побутових послуг населенню, строком на 2 роки 11 місяців.

У зв'язку з цим 23 жовтня 2014 року між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 було укладено договір № 4/70 вищезазначеного нежилого приміщення (а. с. 10-13). Термін дії договору сторони встановили з 23 жовтня 2014 року по 23 вересня 2017 року.

23 жовтня 2014 року між сторонами договору було підписано акт приймання-передачі указаного нежитлового приміщення (а. с. 14).

Однак судами встановлено, що цей акт приймання-передачі не є підтвердженням фактичної передачі у користування орендарю нежитлового спірного приміщення, оскільки у ході розгляду справи позивач підтвердив факт того, що він у наданому йому в оренду приміщенні не був; ключі від вхідних дверей знаходяться у відповідачів, які йому перешкоджають у доступі до приміщення. При цьому з пояснень сторін та наданих сторонами доказів стало відомо, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 з 2004 року постійно користуються спірним нежитловим приміщенням та зберігають у ньому свої речі.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди вважали, що позивач звернувшись до суду із позовом про виселення відповідачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, невірно обрав спосіб захисту своїх прав, оскільки при дослідженні наявних у справі доказів, пояснень учасників судового процесу не знайшла свого підтвердження фактична передача орендодавцем орендарю спірного нежитлового приміщення, на умовах передбачених п. 1.2 договору оренди № 4/70, зокрема, передача ключів від вхідних дверей та звільнення приміщення від майна сторонніх осіб, яке там знаходиться до теперішнього часу. З огляду на це суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виселення та відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої внаслідок здійснення позивачем оплати за оренду приміщення, яке він не використовує та не отримав у користування у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.О. Савченко О.В. Ступак Головуючий Судді: