Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 лютого 2012 року вона надала позику ОСОБА_5 в розмірі 5 832 грн, 54 419 грн, 6 801 дол. США, а всього 115 026 грн. Строк дії договорів позики був встановлений до

23 лютого 2012 року, проте у встановлений строк ОСОБА_5 кошти не повернув.

Зазначала, що 30 квітня 2013 року вона надіслала ОСОБА_5 досудову претензію, однак останній ухилявся від зустрічей з нею, не відповідає на телефоні дзвінки, не повертає позичені кошти.

Беручи до уваги зазначене просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь суму основного боргу у розмірі 115 026 грн, 3% річних у розмірі

8 423 грн та інфляційні втрати в сумі 16 017 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 139 466 грн, сплачений судовий збір у розмірі 1 395 грн, а всього 140 861 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок виконання зобов'язання по поверненню позики від 22 лютого 2012 року у розмірі 5 400 грн, три відсотки річних з простроченої суми в розмірі 395 грн 46 коп та інфляційні втрати в розмірі 626 грн 40 коп. за період з квітня

2012 року по 31 липня 2014 року, а всього суму у розмірі 6 421 грн 86 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок виконання зобов'язання по поверненню позики від 22 лютого 2012 року у розмірі 50 388 грн, три відсотки річних з простроченої суми в розмірі

3 690 грн 06 коп. та інфляційні втрати в розмірі 5 845 грн 01 коп. за період з квітня 2012 року по 31 липня 2014 року, а всього суму у розмірі 59 923 грн

07 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок виконання зобов'язання по поверненню позики від 22 лютого 2012 року у розмірі 50 304 грн 65 коп., що в еквіваленті складає 6 801 дол. США, три відсотки річних з простроченої суми в розмірі 3 683 грн 95 коп. за період з квітня 2012 року по 31 липня 2014 року, а всього суму у розмірі 53 988 грн

60 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України, виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що положення ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат не застосовується до спірних правовідносин в частині отримання позики у доларах США.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 лютого 2012 року ОСОБА_5 складено розписку про отримання від ОСОБА_4 в борг 5 400 грн на строк до 23 березня 2012 року (а.с.41).

22 лютого 2012 року ОСОБА_5 складено розписку про отримання від ОСОБА_4.в борг 50 388 грн на строк до 23 березня

2012 року(а.с.43).

22 лютого 2012 року ОСОБА_5 складено розписку про отримання в борг на строк до 23 березня 2012 року від ОСОБА_4 суми грошових коштів у розмірі 6 298 дол. США, що в гривневому еквіваленті складало станом на 22 лютого 2012 року 50 384 грн, за умови повернення

6 801 дол. США (а.с.42).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про отримання ОСОБА_5 50 388 грн та 6 298 дол. США від ОСОБА_4, про що була складена відповідна письмова розписка.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховуєтьсяДержавним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Суд апеляційної інстанції врахував зазначені положення закону при перегляді справи в апеляційному порядку, правильно визначився із характером спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначені обставини колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішень не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур