Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі: Швидкій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Тетірська сільська рада Червоноармійського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить встановити юридичний факт, що його національність - поляк.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тетірка, Довбишського району, Житомирської області про що складено відповідний запис №14, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 28.10.1947 року.

У свідоцтві про народження не зазначено його національності, вказано національність лише батьків, де батько - ОСОБА_2 за національністю українець, а мати - ОСОБА_3 - полька.

06 листопада 1971 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 від 06.11.1971 р. У даному свідоцтві зазначено, що ОСОБА_1 за національністю є українцем.

16.05.1972 року заявником отримано військовий квиток НОМЕР_3, згідно якого прізвище заявника зазначено, як «ОСОБА_1», а не «ОСОБА_1». У подальшому, всі послідуючі документи (зокрема паспорт громадянина України), які отримувались заявником були із зазначенням прізвища «ОСОБА_1».

Експертний висновок №056/401-а/2 за підписом експерта, кандидата філологічних наук ОСОБА_6, вказує, що розбіжності між документальними записами українською мовою виникли при міжмовних перетвореннях прізвища через графічне посередництво його записів близькоспорідненими слов'янськими мовами, зокрема, російською та польською. Експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз при Національній академії наук України встановлено, що українські записи прізвища «ОСОБА_1» та «ОСОБА_1» є ідентичними.

Оскільки матір ОСОБА_1 була полькою, сповідувала римо-католицьку віру і проживала на території України, дотримуючись традицій та звичаїв польської національності, таких традицій дотримується і він, то заявник відносить себе до польської національності.

Посилаючись на ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» за нормою якої громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. А також враховуючи, що досудове вирішення даного питання виявилось неможливим, заявник просить про встановлення юридичного факту, що його дійсна національність - «поляк».

У судовому засіданні заявник підтримав заяву та виходячи з доводів, якими вона обґрунтовується, просив про її задоволення.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить провести судове засідання без його участі, вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 28.10.1947 року виданого Тетірською сільською радою Житомирської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тетірка, Довбишського району, Житомирської області про що складено відповідний запис №14. Запис про батька - ОСОБА_2 за національністю українець, а матір - ОСОБА_3 - полька. Національність заявника - не вказана.

За даними свідоцтва про одруження виданого 06 листопада 1971 року Тетірською сільською радою Житомирської області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб. У даному свідоцтві національність заявника - українець.

Згідно записів у війському квитку НОМЕР_3 від 16.05.1972 року запис про національність ОСОБА_1 - українець.

Відповідно до експертного висновку №056/401-а/2 Національної академії наук України, «Українське бюро лінгвістичних експертиз», експертом встановлено, що українські записи прізвища «ОСОБА_1» та «ОСОБА_1» є ідентичними. Розбіжності між документальними записами українською мовою виникли при міжмовних перетвореннях прізвища через графічне посередництво його записів близькоспорідненими слов'янськими мовами, зокрема, російською та польською.

Згідно висновку Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про внесення змін до актового запису цивільного стану від 14.06.2016 року, у виправленні національності нареченого «українець» на «поляк» в актовому записі про шлюб № 6 від 06.11.1971 року складеному виконавчим комітетом Тетірської сільської ради Червоногвардійського району Житомирської області на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - відмовлено із-за відсутності підтверджуючих документів.

Заявник просить про встановлення факту того, що його національність «поляк» з тих підстав, що його мати - полька.

ОСОБА_7, являється рідною сестрою заявника, що підтверджується даними свідоцтва про її народження (а.с.21). та отримала карту поляку, що на думку заявника,також є підтвердженням того, що його національність - поляк.

Проте, суд не приймає такі доводи до уваги, оскільки за правилами ст.ст. 58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» на яку заявник посилається в обґрунтування поданої заяви, передбачає право вільно обирати та відновлювати національність. Разом з тим, заявник звертається із вимогами про встановлення факту того, що він за національністю - поляк, що не підтверджено матеріалами справи, а навпаки спростовується дослідженими судом доказами.

Під час судового розгляду справи судом не встановлено спору про право цивільне. Мета звернення ОСОБА_1 з даною заявою до суду є забезпечення прав його онуків звернутися, у встановленому законом порядку, для отримання «карти поляка».

А відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 обрано не вірний спосіб захисту особистих немайнових прав.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 58 -61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 234, 256, 259, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Тетірська сільська рада Червоноармійського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя