У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача борг, на підставі розписки з нарахованими штрафними санкціями, у розмірі 57 215,31 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 572,15 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 листопада 2014 року відповідач власноручно написала розписку про те, що вона зобов'язується виплатити позивачу 40 000,00 грн протягом 9 місяців: перший платіж у розмірі 20 000,00 грн, мав бути здійсненим до 28 квітня 2015 року; другий платіж у розмірі 20 000,00 грн, мав бути здійснений до 28 серпня 2015 року, проте свої зобов'язання не виконала.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

16 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ч. 1 ст. 207, ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України та виходив із того, що документ, що надано позивачем суду не можна вважати належним доказом отримання відповідачем грошових коштів у борг від позивача, оскільки розписка не містить даних про те, що ОСОБА_4 брала кошти у борг, не зазначено особу, у якої вона брала кошти та кому саме вона зобов'язалася їх повернути.

Оскільки, наданий позивачем документ не є борговим, який підтверджує укладання договору позики, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

15 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 16 листопада

2016 року ідоданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада

2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна