Справа № 640/6147/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року

Київський районний суд міста Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 17.10.2012 року по 05.04.2016 року у виді процентів за користування коштами в сумі, еквівалентній 11 158 доларів США, та трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 2330 доларів США, за курсом НБУ на день ухвалення рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.07.2009 року ОСОБА_2 отримав від нього позику у розмірі 22 400 доларів США, яку зобовязався повернути до 23.10.2009 року. В забезпечення виконання зобовязання між ним та ОСОБА_3 23.07.2009 року укладено договір позики, за яким останній поручився за виконання боргових зобовязань ОСОБА_2 Відповідачі зобовязання з повернення коштів не виконали навіть частково. У звязку з невиконанням грошових зобовязань рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.09.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за вказаним договором позики від 23.07.2009 року стягнуто за період з 23.07.2009 року по 17.10.2012 року грошові кошти та судові витрати у загальній сумі 246 576 грн. 21 коп. На підставі вказаного рішення суду 31.01.2014 року видані виконавчі листи, а 20.08.2015 року відкрито виконавче провадження, однак боржниками не було повернуто навіть частини боргу. Оскільки грошове зобовязання не виконане, то зобовязання не припинено, тому рішення суду від 25.09.2013 року не звільняє боржників від виконання зобовязання. Відповідно до ст. 1048 ЦК України з відповідачів підлягає стягнення відсотки на рівні облікової ставки НБУ за період з 17.10.2012 року по 05.04.2016 року у розмірі процентів за користування коштами в сумі, еквівалентній 11 158 доларів США, та відповідно до ст. 625 ЦК України три відсотки річних за прострочення зобовязання в сумі, еквівалентній 2330 доларів США, за курсом НБУ на день ухвалення рішення.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 Зазначив, що поручився за виконання боргових зобовязань ОСОБА_2, однак грошові кошти позивачу за ОСОБА_2 він не повернув.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з розписки, 23 липня 2009 року ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 22400 доларів США, яку зобовязався повернути до 23 жовтня 2009 року.

В рахунок виконання зобовязань за вказаною розпискою між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 23.07.2009 року, відповідно до умов якого у разі порушення боржником свого зобовязання з повернення коштів, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Сторони домовилися відступити від положень ЦК України і на власний розсуд врегулювали, що порука за цим договором не припиняється на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У звязку з невиконанням позивальником грошових зобовязань за розпискою від 23.07.2009 року, позикодавець ОСОБА_1 19.10.2012 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.09.2013 року (справа №2010/6345/12) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за вказаною розпискою від 23.07.2009 року за період з 23.07.2009 року по 17.10.2012 року грошові кошти у сумі 244 114 грн. 21 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27.11.2013 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.09.2013 року залишено без змін.

Як зазначено в позовній заяві, відповідачами грошове зобовязання не виконано повністю, грошові кошти не повернуто навіть частково. Вказані обставини відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано. При цьому суд враховує, що за клопотання ОСОБА_2 розгляд справи неодноразово відкладався, надаючи стороні час для підготовки до розгляду справи та надання необхідних доказів на підтвердження своїх заперечень. Однак, ОСОБА_2 було заявлено лише клопотання щодо закриття провадження у справі з тих підстав, що заборгованість за розпискою вже стягувалась. Будь-яких інших заперечень до суду надано не було. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки (ч. 3 ст. 27 ЦПК України). Будь-які перешкоди чи поважні причин ненадання позивачем до суду протягом тривалого часу належних та допустимих доказів для підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, виникає спір, відповідачем не надано.

Суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (Правова позиці ВСУ у цивільній справі №6-1206цс15 від 23.09.2015 року).

У звязку з цим суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2, оскільки наявність Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.09.2013 року про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє позичальника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, беручи до уваги, що позивач просить стягнути грошову суму в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення, то заборгованість щодо відсотків за користування позикою та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України підлягає стягненню в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, тобто 19.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючи, що договором позики від 23.07.2009 року не передбачено, що позика є безпроцентною, а також те, що згідно з ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики в даному випадку не вважається безпроцентним, то позивач має право на нарахування процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки позика боржниками до теперішнього часу не повернута, позичальник продовжує користуватися позикою, а рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за вказаною розпискою від 23.07.2009 року лише за період з 23.07.2009 року по 17.10.2012 року, то стягненню підлягає заборгованість за відсотками за ст. 1048 ЦК України та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України за період з 18.10.2012 року по 05.04.2016 року.

У звязку з цим, сума процентів за користування позикою згідно зі ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 18.10.2012 року по 05.04.2016 року становить 11 063,46 доларів США, що в еквіваленті станом на день ухвалення рішення становить 286 555 грн. 57 коп. (з 18.10.2012 по 09.06.2013 = 234 днів х 7,5%/100% х 22400 / 365 = 1077,04;

з 10.06.2013 по 12.08.2013 = 63 дні х 7%/100% х 22400/365 = 270,64;

з 13.08.2013 по 14.04.2014 = 244 дні х 6,5%/100% х22400/365 = 973,33;

з 15.04.2014 по 16.07.2014 = 92 дні х 9,5%/100% х 22400/365 = 536,37;

з 17.07.2014 по 12.11.2014 = 118 днів х 12,5%/100% х 22400/365 =905,21;

з 13.11.2014 по 05.02.2015 = 84 днів х 14%/100% х 22400/365 = 721,71;

з 06.02.2015 по 03.03.2015 = 25 дні х 19,5%/100% х 22400/365 = 299,18;

з 04.03.2015 по 27.08.2015 = 176 дні х 30%/100% х 22400/365 =3240,33;

з 28.08.2015 по 24.09.2015 = 27 дні х 27%/100% х 22400/365= 447,39;

з 25.09.2015 по 05.04.2016 = 192 дні х 22%/100% х 22400/365 = 2592,26; а всього становить 11 063,46; 11 063,46 х 2590,1081 / 100 = 286 555,57).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з цим, сума 3-х процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання за розпискою від 23.07.20090 року за період з 18.10.2012 року по 05.04.2016 року становить 2330 доларів США, що в еквіваленті станом на день ухвалення рішення становить 60 323 грн. 36 коп. (22 400 х 0,03 х 1265 / 365 = 2328,99; 2328,99 х 2590,1081 / 100 = 60 323,36).

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У звязку з цим, заборгованість за розпискою підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суму процентів за користування позикою у розмірі 286 555 грн. 57 коп., 3-х процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання 60 323 грн. 36 коп., а всього 346 878 грн. 93 коп.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Враховуючи заявлені позовні вимоги та ціну позову 350 615,59 грн., при звернення до суду сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3506,16 грн.

При відкритті провадження у справі ухвалою суду від 16.05.2016 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цій справі.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідачів на користь позивача у рівних частках підлягає судовий збір по 1734 грн. 40 коп. з кожного. (3506,16 х 346 878,93 / 350 615,59 = 3468,79; 3468,79 / 2 = 1734,40)

При цьому, з позивача на користь Держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 37 грн. 37 коп. (3506,16 3468,79 = 37,37).

Суд постановляє рішення в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 192, 525, 526, 530, 533, 554, 625, 1046-1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою у розмірі 286555 (двісті вісімдесят шість тисяч пятсот пятдесят пять) грн. 57 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 60323 (шістдесят тисяч триста двадцять три) грн. 36 коп.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 1734 (одній тисячі сімсот тридцять чотири) грн. 40 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 у спеціальний фонд Державного бюджету України судовий збір у розмірі 37 (тридцять сім) грн. 37 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий -