Єдиний унікальний номер: 448/711/16-ц
Провадження № 2/448/425/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19.09.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Мостиська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування, Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області як орган опіки та піклування, Мостиський районний сектор ГУ ДМС України у Львівській області, про усунення перешкод у виготовленні проїзного документу дитини для виїзду за кордон,

В С Т А Н О В И В:

09.06.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона з 03.01.2006року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_4, з яким у них (ще до укладення шлюбу) народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15.04.2011року шлюб між ними було розірвано. Дочка залишилась проживати за її (позивачки) місцем реєстрації за адресою: м.Судова Вишня, вул.Передмістя, 88, Мостиського району Львівської області.

Стверджує, що має можливість виїжджати з дочкою за кордон на відпочинок і оздоровлення, однак відповідач без поважних причин відмовляє у наданні згоди на виїзд дочки за кордон.

З огляду на наведене, просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог) дозволити ОСОБА_5, 08.09.2002року народження, виїзд за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених у письмових запереченнях. Зокрема покликається на те, що відповідач ОСОБА_4 вже тривалий час (понад 10 років, з 2006 року) безперервно проживає в США, і позивачка також з 2006 року виїхала за межі України та перебувала в США, тому твердження останньої про те, що дочка проживає разом з нею не відповідає дійсності. Також вважає безпідставними та надуманими твердження позивачки про те, що відповідач без поважних причин відмовляє їй у наданні згоди на виготовлення проїзного документу дитини та на виїзд дитини за кордон, оскільки відповідач жодним чином не заперечує проти виїзду дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення та зустрічі з батьками, і сам має змогу і намір забезпечити відпочинок, оздоровлення та перебування своєї дочки за кордоном в США. Стверджує, що аргументи відповідача ОСОБА_4 зводяться лише до того, що він вимагав у позивачки вказати місце проживання чи перебування дочки за кордоном та мету, для того щоб мати змогу відвідувати дочку та брати участь у її вихованні, проте позивачка відмовлялась у наданні йому такої інформації виключно з неприязних до нього стосунків.

Представник третьої особи Мостиської РДА Львівської області як органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що проти задоволення позовної заяви не заперечує.

Представник третьої особи Судововишнянської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій зазначає, що не заперечує проти позову та просить суд справу розглядати у його відсутності.

Представник третьої особи Мостиського районного сектору ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій зазначає, що вирішення даної справи покладає на розсуд суду та просить суд справу розглядати у його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 03.01.2006 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15.04.2011року. У сторін (ще до укладення шлюбу) народилася одна дитина дочка ОСОБА_5, 08.09.2002року народження. Сторони після розірвання шлюбу проживають окремо. Неповнолітня дочка ОСОБА_6 проживає та зареєстрована за місцем реєстрації матері позивачки ОСОБА_3 за адресою: м.Судова Вишня, вул.Передмістя, 88, Мостиського району Львівської області.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією рішення Франківського районного суду м.Львова від 15.04.2011року про розірвання шлюбу між сторонами; копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5; довідкою Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №2087 від 02.06.2016 року про склад сімї позивачки ОСОБА_3.

Як вбачається із пояснень викладених у позовній заяві, позивачка ОСОБА_3, турбуючись про виховання та утримання дитини дочки ОСОБА_6, має бажання та можливість, виїжджати з дитиною за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини, однак відповідач ухиляється від надання дозволу на це, у звязку із чим позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обовязком батьків.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обовязків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

У відповідності до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З наведеного вбачається, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З огляду на те, що у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а саме для відпочинку та оздоровлення, виходячи із того, що виїзд дитини за кордон, на думку суду, сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості та не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у її вихованні, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька.

Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 551,20 гривень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 74, 79, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України за кордон неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, або інших осіб, уповноважених матірю за нотаріально посвідченою згодою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Борисенко

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко