УХВАЛА

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про знесення самочинного будівництва; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності на самочинне будівництво за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 серпня 2011 року головою Шевченківської районної адміністрації видано розпорядження № 652 «Про демонтаж самовільно збудованого гаражу», яким відповідача зобов'язано в місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літ. «З» (відповідно до технічного паспорта на будинок), що розташований по АДРЕСА_1. Копія розпорядження вручена ОСОБА_3 1 вересня 2011 року, однак від підпису про отримання розпорядження він відмовився. Відповідач у добровільному порядку вимоги розпорядження не виконав, про що 27 жовтня 2011 року було складено відповідний акт.

З урахуванням зазначеного Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, посилаючись на положення ч. 7 ст. 376 ЦК України, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про основи містобудування» та Закон України «Про планування і забудову територій», просила зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати за власний рахунок самовільно збудований гараж.

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що він є співвласником будинку АДРЕСА_1 іншим співвласником цього будинку є ОСОБА_4 Між ними існує спір з приводу користування земельною ділянкою біля цього будинку, який вирішений судом першої інстанції 26 травня 2011 року. Розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації від 26 серпня 2011 року № 2 «Про демонтаж самовільно збудованого гаражу» його зобов'язано в місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літерою «З» (відповідно до технічного паспорта на будинок), що розташований по АДРЕСА_1. Зазначав, що він звертався до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про введення самовільно збудованого гаража до експлуатації. Рішення за його заявою не прийнято.

Оскільки його заяву про визнання права власності не вирішено, чим порушуються його права як власника, питання визнання права власності на спірний гараж погоджено ним зі всіма відповідними службами, гараж відповідає будівельним нормам і правилам, побудований на земельній ділянці, яка є у його правомірному володінні, права інших осіб цим будівництвом не порушуються, тому з урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26 серпня 2011 року та визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж біля будинку АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року, позов Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати самовільно збудований гараж, що значиться під літ. «З» згідно з технічним паспортом, розміром 8,70x4,50 м, по АДРЕСА_1, за власний рахунок.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Ухвалою колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року в частині позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради скасовано, провадження у справі в цій частині закрито; роз'яснено, що спір у цій частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року залишено без змін.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії скасовано, справу в цій частині направлено на розгляд до суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення переглядаються в частині вирішення позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 здійснив будівництво на земельній ділянці, власником якої він не є, без дозволів відповідних органів та без виготовлення проектної документації (ч. 7 ст. 376 ЦК України).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірний гараж під літ. «З» відноситься до державної форми власності, а будівництво здійснено без належного дозволу та проекту.

З такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвами про право власності, які видані згідно з розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 березня 2003 року № 285, архівного витягу від 21 березня 1959 року, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками (спільна часткова власність) будинку № 2 по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власником 11/25 частини, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - 14/25 ідеальних і реальних часток цього будинку.

Також ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є користувачами земельної ділянки площею 1 218,75 кв. м, яка закріплена за вказаним будинком.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію, виданої ЛКП «Збоїща-408», будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 У будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Згідно з довідкою Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради від 19 липня 2011 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва гаражу Львівською міською радою ОСОБА_3 не надавалась.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26 серпня 2011 року № 652 зобов'язано ОСОБА_3 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літ. «З» розміром 8,70 м х 4,50 м по АДРЕСА_1.

Згідно з актами ЛКП «Збоїща-408» від 1 вересня 2011 року та від 27 жовтня 2011 року вказане розпорядження вручено ОСОБА_3, який від підпису відмовився в присутності комісії.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Обґрунтовуючи позов, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради послалась на положення ч. 7 ст. 376 ЦК України та зазначила, що відповідач не виконав розпорядження адміністрації щодо знесення самовільно побудованого гаражу, про що складено акт. При цьому посилалась на те, що спірний гараж значиться у технічному паспорті на будинок під літ. «З», співвласником якого є відповідач.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (ч. 7 ст. 376 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суди не перевірили доводів і заперечень сторін у межах заявлених вимог з підстав, передбачених ч. 7 ст. 376 ЦК України, не з'ясували, чи подавав ОСОБА_3 на розгляд відповідним органам ескізний проект на прибудову до гаражу та чи отримав відповідне погодження цих служб, чи звертався він до міської ради із заявою про узаконення самовільної прибудови, чи проводилось технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта та чи робились висновки щодо відповідності вимогам надійності та безпечної експлуатації спірного гаражу та дійшов до передчасного висновку про задоволення заявлених вимог.

На вказані обставини посилався ОСОБА_3, проте суди не дали оцінки цим доводам.

Також слід звернути увагу на посилання судів, як на підставу задоволення позовних вимог районної адміністрації, на те, що земельна ділянка, на якій здійснено цю добудову, ОСОБА_3 не виділялась, є безпідставним, оскільки Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради вимог щодо знесення самочинної добудови до гаражу з цих підстав не заявляла, а відповідно до вимог чинного законодавства суд розглядає справу в межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України).

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_3 є співвласником будинку та законним користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться спірне будівництво.

Отже, суди фактично вийшли за межі заявлених вимог і послались на обставини, встановлення яких має значення для правильного вирішення справи на підставі ч. 4 ст. 376 ЦК України та не вирішили заявлених вимог з підстав, передбачених ч. 7 ст. 376 ЦК України.

При цьому в силу п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суду слід уточнити позовні вимоги.

За таких обставин, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення в частині вирішення позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії, відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта