ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8682/16-ц
провадження № 2/753/4931/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, 05 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він являється власником четвертої частини трикімнатної квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Вище зазначену квартиру було приватизовано у 2012 році на чотирьох осіб, а саме : маму - ОСОБА_3, його - ОСОБА_2 , його рідну сестру ОСОБА_4, племінницю - ОСОБА_5. За вище зазначеною адресою він проживав з моменту народження з 1967 року по 1986 рік до моменту призову в армію, а після служби у1988 році він знову був зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 В 1988 році він одружився і почав реально проживати на житловій площі своєї дружини ОСОБА_3 і двома неповнолітніми дітьми за адресою : 03045 АДРЕСА_2

Поскільки у трьох кімнатній квартирі фактично проживає лише одна мати він 24 січня 2016 року о 19 годині прийшов з метою вселення та залишити деякі особисті речі.

Відкривши перші вхідні двері ключами, які йому напередодні вручила його сестра ОСОБА_4, він не зміг відкрити другі двері тому що, мати ОСОБА_3 вчинила мені протидію і вирішила не впускати його в квартиру - нічим не аргументуючи свої протиправні дії, не дивлячись на його неодноразові вимоги відкрити двері і впустити його до квартири де він зареєстрований і має право на проживання і користування своєю власністю.

В цей час прийшла до вхідних дверей його сестра ОСОБА_4 , на прохання матері, і він звернувся до неї щоб вона вплинула на матір і щоб та впустила його до квартири з особистими речами, але сестра ОСОБА_4 зайняла позицію матері і почала також перешкоджати йому в користуванні його житлоплощою, в результаті чого виник конфлікт про який він 27.01.2016 року подав відповідну заяву до управління Національної поліції Дарницького району міста Києва.

Поскільки діти вже досягли повноліття то 4 березня 2016 року в РАГСі Дарницького району міста Києва, за погодженням з дружиною ОСОБА_3, він розірвав шлюб і вирішив проживати окремо від неї і тому в цей час гостро потребує житла, але через протидію його матері і сестри він не може реально здійснювати " відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України " право власності на житло, а тому просить постановити рішення яким вселити його на житлоплощу яка є його приватною власністю, а саме в квартиру АДРЕСА_1 Зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - не чинити йому перешкоди в користуванні (здійсненні) його права власності на житло і видати йому один примірник ключів від всіх замків вхідних дверей квартири.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позовних вимог та просили у задоволенні позовних вимог відмовити, не заперечуючи той факт, що позивач є співвласником спірної квартири.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із

визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок

володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У зв'язку з наведеними положеннями та виходячи з доктрини цивільного права слід вважати, що за змістом внутрішні правовідносини спільної часткової власності є правом кожного зі співвласників по володінню, користуванню та розпорядженню спільною річчю й обов'язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільною річчю з іншими співвласниками.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 04.05. 2016 року ( а.с. 9-11) за позивачем та відповідачами зареєстровано право власності на ? частину кв. АДРЕСА_1.

Отже, сторони у вказаній справі є співвласниками частини квартири із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Позивач ОСОБА_2 є сином позивачки ОСОБА_3 , який з 21.07.1988 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.16). Тобто даний позивач є членом сім'ї співвласника та особою, що має право користування вказаним житловим приміщенням.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, в зв'язку з чим просив про усунення перешкод та вселення. На підтвердження вказаних обставин суду були надані копії звернень до правоохоронних органів ( а.с. 5-7;8).

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В порядку ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положення ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. А в силу ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування жилим будником (квартирою), крім випадків встановлених законодавством Союзу РСР та Української РСР.

Сторонами не заперечується наявність конфліктних відносин між ними, та враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність перешкод позивачам у користуванні належною частиною спірного приміщення.

Способами усунення порушення прав позивач визначив зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди та вселити його у спірне житлове приміщення. Вказані способи не суперечать чинному законодавству, відповідають порушеному праву позивача та забезпечують усунення порушення прав позивача, а тому вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. А отже в цій частині рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Водночас в справі відсутні будь-які переконливі докази, які б свідчили про те, що позивачу не чиняться відповідачами перешкоди в користуванні квартирою, і він має можливість користуватися спірним помешканням.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України та на підставі ст. ст. 16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 386, 391 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України ( УРСР), суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом , задовольнити .

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у АДРЕСА_1 на житлову площу яка є його приватною власністю 1/4 частини, а саме в квартиру АДРЕСА_1

Зобов"язати співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні ( здійсненні) його права власності на житло та видати один примірник ключів від всіх замків вхідних дверей квартири.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК