УХВАЛА

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного університету телекомунікацій про зміну формулювання причини звільнення та стягнення грошової допомоги та грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року та рішення апеляційного суду

м. Києва від 8 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у Державному університеті телекомунікацій та наказом від 2 грудня 2014 року № 447-кс з 15 грудня 2014 року її звільнено з посади доцента кафедри економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. На її думку, формулювання причин звільнення, зазначених у вказаному наказі та в запису в трудовій книжці № 26, є неповними і потребують доповнення, оскільки вони не відповідають змісту її заяви про звільнення від 27 листопада 2014 року. Крім того, вважала, що їй при звільненні незаконно не було нараховано та виплачено грошову допомогу у розмірі шести посадових окладів, передбачену ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», оскільки стаж її науково-педагогічної діяльності у Державному університеті телекомунікацій, який відноситься до вищих навчальних закладів IV рівня акредитації, складає більше 10 років.

З урахуванням зазначеного позивачка просила зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення, звільнити із займаної посади 15 грудня 2014 року за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію (за віком) та виплатити грошову допомогу у розмірі шести місячних окладів та грошову компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки з 4 вересня 2014 року до 15 грудня 2014 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Державного університету телекомунікацій змінити формулювання причини звільнення в наказі про звільнення та вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Державний університет телекомунікацій змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_3 у наказі від 2 грудня 2014 року № 447-кс та викласти підставу звільнення у такій редакції: ОСОБА_3, доцента (0.9 частину ставки) кафедри економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва, звільнити із займаної посади 15 грудня 2014 року за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. У іншій частині наказ від 2 грудня 2014 року № 447-кс залишено без змін. Зобов'язано Державний університет телекомунікацій змінити запис № 26 у трудовій книжці про причину звільнення ОСОБА_3 та викласти його у такій редакції: звільнена із займаної посади за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні її позову про виплату грошової допомоги та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін.

Отже, в іншій частині позову ОСОБА_3 судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що необхідною умовою для отримання грошової допомоги у розмірі шести посадових окладів на підставі ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» є наявність права на вихід на наукову пенсію на момент звільнення з роботи.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому зазначив, що оскільки позивачка вийшла на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то норми ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на ОСОБА_3 не поширюються, оскільки вона на наукову пенсію не виходила і необхідного для цього наукового стажу немає.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працювала на Державному університеті телекомунікацій на посаді доцента (0,9 частина ставки) кафедри економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва. 27 листопада 2014 року вона подала заяву ректору Державного університету телекомунікацій ОСОБА_4 про звільнення її з роботи 15 грудня 2014 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (за віком) та про надання грошової допомоги у розмірі шести посадових окладів згідно зі

ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Наказом Державного університету телекомунікацій від 2 грудня 2014 року

№ 447-кс ОСОБА_3 з 15 грудня 2014 року звільнено із займаної посади за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Крім того, зазначено про виплату грошової компенсації за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 4 вересня 2014 року до 15 грудня 2014 року. На підставі зазначеного наказу у трудовій книжці ОСОБА_3 Державним університетом телекомунікацій внесено запис від 15 грудня 2014 року № 26 про звільнення з посади за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України.

15 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ректора Державного університету телекомунікацій ОСОБА_4 щодо нарахування та виплати грошових коштів, належних при виході на пенсію в сумі 6 посадових окладів на підставі ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Проте листом Державного університету телекомунікацій її повідомлено, що підстав для виплати грошової допомоги, передбаченої ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» немає.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалась на те, що вона не претендувала і не претендує на наукову пенсію, проте в обґрунтування вимог про її право на грошову допомогу при виході на пенсію посилалась на норми ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», яка, на її думку, підлягає застосуванню, оскільки цією нормою визначено необхідний стаж роботи не менше 10 років для отримання такої допомоги при звільненні з роботи за віком безпосередньо з посади науково-педагогічного працівника, з якої фактично вона була звільнена й мала такий стаж наукової роботи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та послався на те, що для отримання грошової допомоги їй не вистачає стажу наукової роботи (не менше 15 років) для виходу на наукову пенсію. Також послався на судове рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не звернувши уваги, що в указаному судовому рішенні суду касаційної інстанції йдеться про виплату грошової допомоги при виході на наукову пенсію, тоді як предметом позовних вимог ОСОБА_3 було виплата грошової допомоги при виході на пенсію на загальних підставах, але при стажі наукової роботи не менше 10 років як науково-педагогічного працівника, посада якої зазначена в Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію

від 4 березня 2004 року № 257.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року в частиніпозовних вимог ОСОБА_3 до Державного університету телекомунікацій про стягнення грошової допомоги скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик