Провадження №2/760/2053/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

за участю секретаря - Кучерини Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

14.08.2015 позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № BL_NK00048602 від 01.07.2011 у сумі 86 932,17 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідно до укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем ОСОБА_2 договору банківського обслуговування від 01.07.2011 №BL_NK00048602 ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. шляхом відкриття поточного рахунку та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 01.07.2014 та зі сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту. Зобов'язання по наданню кредиту банком виконано в повному обсязі і своєчасно, однак відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконує, тому у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на 06.08.2015 складає 86 932,17 грн., в тому числі: прострочена до повернення сума кредиту - 10 717,57 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 4 301,02 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 5 700,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 66 213,58 грн.

Представник позивача - ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судове засідання не з'явився. Згідно із заявою, просив розглянути справу в його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, просить суд застосувати строки позовної давності та задовольнити позов лише в частині позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини 2 статті 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК передбачено, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст.ст. 525, 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та сплата неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.07.2011 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського обслуговування від 01.07.2011 за №BL_NK00048602.

За умовами вказаного договору банк відкрив позичальнику поточний рахунок НОМЕР_2, а також зобов'язався надити позичальнику грошові кошти в національній валюті України, шляхом встановлення за поточним рахунком не відновлюваної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту 20 000,00 грн., термін повернення кредиту 01.07.2014, процентна ставка 15,00% річних, комісія за управління кредитом 1,50% від суми кредиту.

Погашення кредиту повинно здійснюватися відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному в додатку №1 до договору шляхом внесення ануїтетних платежів на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ВіЕйБі Банк» через касу банку або безготівковими перерахуваннями, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Позичальник зобов'язався щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку та не пізніше 01.07.2014 повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку.

Зокрема, в пункті 4.3. договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. За умовами договору ставка пені складає 0,50 %, пеня розраховується за методом «факт/360».

ПАТ «ВіЕйБі Банк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши позивачу поточний рахунок НОМЕР_2 та встановивши відкличну не відновлювальну кредитну лінію на суму 20 000,00 грн.

Відповідач використав кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, однак свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії належним чином не виконав.

У результаті невнесення ОСОБА_2 у встановлені строки ануїтетних платежів станом на 06.08.2015 у нього перед банком утворилася заборгованість в загальному розмірі 86 932,17 грн., що підтверджується представленим суду розрахунком заборгованості. Відповідно до вказаного розрахунку до складу заборгованості входить: прострочена до повернення сума кредиту - 10 717,57 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 4 301,02 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 5 700,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 66 213,58 грн.

Доказів, які достовірно підтверджують оплату кредиту і іншу суму заборгованості, квитанцій по оплаті ОСОБА_2 суду не надано.

Розрахунок заборгованості не спростований відповідачем і визнається судом достовірним, отже, вимоги позивача ґрунтуються на законі і умовах кредитного договору, а також підтверджуються представленим ПАТ «ВіЕйБі Банк» розрахунком заборгованості за кредитним договором від 01.07.2011року за №BL_NK00048602.

Разом з цим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості розмір пені за порушення зобов'язання складає 66 213,58 грн., при частина рахувань здійснена за межами строку позовної давності.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позову (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до представленого суду розрахунку нарахування пені здійснено за період з 01.12.2011 по 06.08.2015.

Таким чином, по нарахуваннях за період з 01.12.2011 по 14.08.2014 позивачем пропущено строк позовної давності. Оскільки відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 01.12.2011 по 14.08.2014 має бути відмовлено.

Розмір пені за період з 14.08.2014 по 06.08.2015 складає 39614,40 грн.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За ст. 559 ЦК, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Надана суду можливість знижувати розмір неустойки в разі її надмірності в порівнянні з наслідками порушення зобов'язань є одним з правових способів, передбачених у законі, спрямованих на реалізацію вимог ч. 2, 3 ст. 13 ЦК, згідно з якими при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зазначене право суду випливає з конституційних прерогатив правосуддя, яке за самою своєю суттю може визнаватися таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості (ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права) .

Отже, цивільне законодавство передбачає неустойку в якості способу забезпечення виконання зобов'язань і заходи майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а право зниження розміру неустойки надано суду з метою усунення явної її неспівмірності наслідкам порушення зобов'язання.

При цьому, наявність підстав для зниження і визначення критеріїв співмірності визначаються судом у кожному конкретному випадку самостійно, виходячи з встановлених у справі обставин.

В пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Беручи до уваги викладене, зважаючи, що розмір неустойки в сумі 39614,40 грн. є явно неспіврозмірним збиткам, завданим порушенням зобов'язання, значно перевищує суму виданого кредиту, суд вважає вимогу про стягнення неустойки в зазначеному розмірі такою, що протирічить загальними засадами цивільного законодавства визначених в п. 6 ст. 3 ЦК України, та положенням ч. 2 ст. 15 ЦК України. З наведених міркувань, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 15000,00 грн.

За таких обставин, виходячи з встановленого в ході судового розгляду факту порушення відповідачем умов договору, що стосується розміру і строків погашення виданого кредиту, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача прострочену до повернення суму кредиту - 10 717,57 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 4 301,02 грн.; прострочену комісію за управління кредитом - 5 700,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань - 15000,00 грн., а всього - 35718,59 грн.

Оскільки даний позов від імені ПАТ «ВіЕйБі Банк» подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіною М.А., в силу положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 357,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-58, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за договором банківського обслуговування від 01.07.2011року за №BL_NK00048602 в розмірі 35718,59 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 357,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя