У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І., -

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що ОСОБА_6 належним чином не виконуються зобов'язання за кредитним договором від 13 листопада 2007 року щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 09 лютого 2015 року складає 47 659,19 євро, що в гривневому еквіваленті складає 1 526 523,86 грн, яка підлягає стягненню з боржника.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року в сумі 47 659,19 євро, що еквівалентно 1 185 760,65 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із доведеності в повному обсязі позовних вимог, оскільки через невиконання ОСОБА_6 грошових зобов'язань виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 659,19 євро, що еквівалентно 1 185 760,65 грн, яка підлягає стягненню на користь банку з боржника.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 13 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_6 укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 4 (т.1 а.с. 5).

Згідно з п. 1.1. договору банк зобов'язався надати відповідачеві кредит в сумі 70 тис. євро, а позичальник зобов'язуються отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит у сумі 70 тис. євро, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 10,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається на споживчі цілі, окремими частинами, у період до 12 листопада 2009 року. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені у додатках № № 1, 2 до договору що є його невід'ємною частиною. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 30 числа кожного місяця, починаючи з 13 листопада 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 12 листопада 2017 року.

Відповідно до п. 5.2 договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати на користь Банку пеню у розмірі 0,03 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Пунктом 7.8 договору встановлено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності до трьох років для всіх зобов'язань позичальника (щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору.

Додатковими договорами № 1 від 10 липня 2008 року та № 2 від 25 вересня 2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13 листопада 2007 року сторони погодили та внесли зміни в частині розміру сплати відсотків за користування кредитом (а.с.8,9).

Додатковим договором № 3 від 27 листопада 2009 року внесено зміни до п. 1.2 кредитного договору, виклавши третє та четверте речення в такій редакції: «Станом на 13 листопада 2009 року сума заборгованості за кредитом складає 70 тис. євро, яка підлягає погашенню позичальником щомісячно рівними частинами в сумі 777,78 євро до 30 числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків в філії Підволочиського відділення ВАТ «Ощадбанк» № 6391, починаючи з 01 червня 2010 року. Остаточним терміном погашення кредиту є 12 листопада 2017 року (а.с.10).

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 14 листопада 2007 року між ВАТ «Ощадний банк Україна» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого позичальник передав в іпотеку банку будинок з надвірними будовами (а.с. 74-77).

Через неналежне виконання ОСОБА_6 зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, розмір якої станом на 09 лютого 2015 року, (із урахуванням уточнених позовних вимог позивача) згідно наданого позивачем розрахунку складає 47 659,19 євро, з яких 40 631,63 євро - сума неповернутого кредиту, 4 106,63 євро - заборгованість за процентами, 2 314,33 євро - пеня по кредиту та 606,60 євро - пеня за процентами (а.с. 65-71).

На підтвердження виконання своїх зобов'язань щодо надання відповідачеві кредитних коштів у сумі 70 тис. євро позивачем надані заяви на видачу готівки: № 1241 від 15 листопада 2007 року на суму 5 000 євро; № 1269 від 05 грудня 2007 року на суму 1 000 євро; № 1283 від 12 грудня 2007 року на суму 1 000 євро; № 1290 від 13 грудня 2007 року на суму 3 000 євро; № б/н від 18 грудня 2007 року на суму 15 000 євро; № 1321 від 26 грудня 2007 року на суму 25 000 євро; № 1337 від 04 січня 2008 року на суму 10 000 євро; № 1353 від 16 січня 2008 року на суму 10 000 євро (а.с. 114-121).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог апеляційний суд вірно виходив із доведеності позивачем отримання грошових коштів відповідачем, що зокрема підтверджується матеріалами справи, а саме: розпорядженнями бухгалтерії до операційного відділу від 15 листопада, 05 грудня, 12 грудня, 13 грудня, 18 грудня, 26 грудня 2007 року та 04 січня й 16 січня 2008 року (т 2. а.с. 39-49); Додатковим договором № 3 від 27 листопада 2009 року (т. 1 а.с. 10); листом - пропозицією відповідача від 11 листопада 2009 року про зміну договору у зв'язку із істотною зміною обставин (т. 1 а.с. 94-95); підтвердженням відповідача від 02 березня 2012 року про залишки заборгованості за отриманим кредитом (т. 1 а. с. 102); заявою відповідача на реструктуризацію заборгованості за кредитом (т. 1 а.с. 103-104); заявою про перегляд кредитних відносин від 12 грудня 2013 року (т. 1 а.с. 92).

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що права позивача підлягають захисту, оскільки відповідачем не належно виконувались умови кредитного договору, що зокрема підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору наданим позивачем, та який не спростовано відповідачем.

Разом із цим, за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Однак, вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Судом апеляційної інстанції, залишена поза увагою валюта, в якій нарахована пеня і постановлено рішення про стягнення пені в Євро з визначенням суми еквівалентній у гривні, що суперечить також положенням п. 5.2 договору.

При цьому, слід зауважити, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що пеня нарахована позивачем підлягає до стягнення за три роки, з урахуванням положень ч. 1 ст. 259 ЦК України та п. 7.8 договору, за яким сторони збільшили строк позовної давності, в тому числі, за нарахування пені.

За таких обставин судове рішення апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про стягнення пені не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору у цій частині, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судове рішення апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року в частині стягнення пені скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова