УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук ВікторіяЮріївна, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. № 687 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності, таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року стягнуто з неї та ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») заборгованість за кредитним договором № 0 на загальну суму 2 913 962 грн 22 коп.

12 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було вчинено виконавчий напис № 687, яким запропоновано звернути стягнення на зазначену квартиру, яка була предметом іпотеки для забезпечення виконання нею зобов'язань за цим же кредитним договором.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

Позивачка посилалася на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням закону, оскільки існує рішення суду про стягнення заборгованості, що виключає факт безспірності вимог банку.

Враховуючи викладені обставини, просила її позов задовольнити.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 12 травня 2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 687, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1171 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оцінивши подані сторонами докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості по кредиту та на час вчинення нотаріусом виконавчого напису у суді вже розглядалася справа про стягнення кредитної заборгованості.

Колегія погоджується з такими висновками.

Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ст. 88 Закону «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Рішення судів є законним та обґрунтованим із урахуванням того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 12 травня 2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року про солідарне стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитної заборгованості вже набрало законної сили.

Крім того, банк досудову вимогу позивачці про повідомлення щодо розміру заборгованості від 28 березня 2014 року № 31.4-08/2997/14 не надсилав, що свідчить про необізнаність ОСОБА_4 про вимоги ПАТ «Дельта Банк».

За таких обставин, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано ухвалили рішення про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, проте відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик