Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2016 р. Справа № 608/969/13-ц

Номер провадження2/608/45/2016

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.

з участю прокурора Табаки Ю.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповіда ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до концерну "Військторгсервіс", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності цього договору , -

В С Т А Н О В И В:

Заступник Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся в суд з позовною заявою в інтересах ОСОБА_5 Оборони України до Концерну Військторгсервіс, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 20 вересня 2008 року, шляхом повернення в натурі концерну Військторгсервіс комплексу об'єктів нерухомості розташованого у м. Чорткові Тернопільської області по вулиці Богдана Лепкого, 1, який складається з їдальні № 6, цегляної, загальною площею 367, 5 кв.м., під літерою А, кондитерського цеху, цегляного, загальною площею 132, 4 кв.м., під літерою А", сараїв, цегляних, під літерами "Б" та "В".

В позовній заяві позивач вказав, що в липні 2012 року Тернопільською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері проводилися перевірки додержання службовими особами квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя законодавства про управління об'єктами державної власності, у ході яких виявлені непоодинокі факти протиправної реалізації державного майна ОСОБА_5 оборони України.

20 вересня 2008 року між концерном Військторгсервіс в особі начальника філії даного концерну Управління Західного оперативного командування ОСОБА_6 (продавець), який діяв на підставі довіреності, посвідченої 12 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та громадянином ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу (далі - Договір) комплексу об'єктів нерухомості, які розташовані в м. Чорткові Тернопільської області по вул. Богдана Лепкого, 1.

Відповідно до п. 1.2 Договору комплекс об'єктів нерухомості, який є предметом цього договору, складається з їдальні № 6, цегляної, загальною площею 367,5 кв.м., під літерою "А", кондитерського цеху, цегляного, загальною площею 132, 4 кв.м., під літерою "А", сараїв, цегляних, під літерами "Б" та "В".

Довіреністю директора концерну Військторгсервіс від 12 вересня 2007 року, що видана директору філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_6, передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном концерну - ОСОБА_5 оборони України. В свою чергу 04 жовтня 2004 року за вихідним № 220/2071 Міністр Оборони України видав довіреність ОСОБА_8, як начальнику головного управління торгівлі тилу ОСОБА_5 Оборони України, а не як директору концерну Військторгсервіс, згідно якої останній отримав право надання від імені ОСОБА_5 Оборони України дозволу на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання. Однак, вказане вище доручення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України припинило свою чинність. Пункт 5 частини 1 ст. 248 ЦК України передбачає, що представництво за довіреністю припиняється у разі припинення юридичної особи, якій видана довіреність.

Оскільки довіреність Міністра оборони України від 4 жовтня 2004 року вихідним № 220/2071, що видана начальнику Головного управління торгівлі тилу ОСОБА_5 оборони України відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, а згідно довіреності директора концерну Військторгсервіс від 12 вересня 2007 року, що видана директору філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_6 не уповноважує останнього самостійно здійснювати реалізацію майна, тому спірний договір від 12 вересня 2008 року, що укладений останнім та громадянином ОСОБА_2, просить визнати недійсним.

Прокурор також вказує, що ОСОБА_5 Оборони України дозволу щодо відчуження концерном Військторгсервіс комплексу об'єктів нерухомості, розташованого у м. Чорткові Тернопільської області по вулиці Богдана Лепкого, 1, який складається з їдальні № 6, цегляної, загальною площею 367,5 кв.м., під літерою А, кондитерського цеху, цегляного, загальною площею 132, 4 кв.м., під літерою "А", сараїв, цегляних, під літерами "Б" та "В" не надавало, як і не надавало довіреності директору концерну Військторгсервіс, тому просить суд договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 20 вересня 2008 року визнати недійсним.

Заступник війського прокурора Тернопільського гарнізону позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 оборони України ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, вважає, що вони підлягають до задоволення на ст. ст. 227, 228 Цивільного кодексу України та з мотивів, викладених в письмових поясненнях до позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Зокрема вказується, що спірний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладений 20.09.2008 р. У відповідності до чинного станом на дату укладення спірного договору купівлі-продажу Положення про ОСОБА_5 оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1080 від 03.08.2006 року, ОСОБА_5 здійснює управління державним майном, закріпленим за підприємствами, установами і організаціями, які належать до сфери управління міністерства. Згідно з п. 1.1 Статуту Концерну «Військторгсервіс», затвердженого Міністром оборони України 27.12.2006р., Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським об'єднанням. заснованим на державній власності. Концерн належить до сфери управління ОСОБА_5. Будь-яке відчуження нерухомого майна Концерну «Військторгсервіс» станом на момент укладення спірного договору могло мати місце лише за наявності відповідної згоди на це ОСОБА_5 та за погодженням Фонду державного майна України. Пунктом 8 Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007р., було визначено, що рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб'єктом управління у формі розпорядчого акта. Відповідно до п. 9 Положення про ОСОБА_5 оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 p. N 1080, Міністр на основі та на виконання актів законодавства видає накази і директиви, організовує і контролює їх виконання. Розпорядчий акт Міністра оборони України про надання дозволу на відчуження майна концерну повинен бути оформленим відповідним наказом Міністра оборони України, такого наказу Міністр не видавав. Лист начальника Головного управління ОСОБА_8 №140/6/1369/28 від 18.10.2004р. за жодних обставин не може вважатись розпорядчим актом, з огляду як на відсутність у його автора законних повноважень на видання розпорядчих актів (наказів), так і з огляду на сам зміст та форму відповідного документа, які не відповідають вимогам, що ставляться до розпорядчих актів. Відповідно, державне майно за спірним договором було відчужене Концерном без належного дозволу, всупереч волі ОСОБА_5 як органу, уповноваженого здійснювати управління ним, що вказує на порушення публічного порядку при відчуженні державного майна та незаконне заволодіння відповідним майном третіми особами, що вказує, окрім інших підстав наведених в позові, на недійсність відповідного договору в силу ст.227, 228 Цивільного кодексу України. Окремо зазначають про відсутність погодження відповідного правочину з боку Фонду державного майна України, яке за законом також було обов'язковим. Згода на відчуження майна за спірним договором Фондом держмайна не надавалась. Окремо також зауважують на підставах недійсності спірного правочину з причини відсутності у особи, яка його укладала, необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідна довіреність ОСОБА_8 була скасована Міністром 12.02.2005 p., що підтверджується відповідним листом за підписом тодішнього Міністра оборони України ОСОБА_9, в той час як спірний договір укладений довіреною особою 20.09 2008 p., тобто далеко за межами строку дії основної довіреності. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання доручення додатком до листа від 14.02.2005 р. №1335/з за підписом ОСОБА_8 на ім'я Міністра оборони України було направлено перший примірник довіреності ОСОБА_5 від 04.10.2004 р. №220/2071. Спірний правочин був укладений Концерном «Військторгсервіс», на балансі якого перебувало майно за договором. Безпосередньо підписантом договору був начальник Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_6, який від імені Концерну діяв на підставі належним чином посвідченої довіреності Концерну від 12.09.2007 р. Відповідна довіреність була підписана тодішнім Генеральним директором Концерну ОСОБА_8, який точно був обізнаний з тим, що дія довіреності ОСОБА_5, якою начальнику Головного управління торгівлі ОСОБА_5 оборони України доручалось надавати дозволи на відчуження державного майна підприємств ОСОБА_5, припинила дію з 12.02.2005 p., оскільки на момент припинення дії відповідної довіреності сам же ОСОБА_8 і був начальником зазначеного Головного управління. Вважає, що початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про укладення оспорюваного договору від 21.09.2009 року, а з моменту, коли відповідна прокуратура дізналась про факт відсутності у особи, яка вчиняла відповідний правочин, необхідного обсягу дієздатності, а також відсутності у відповідної особи та Концерну «Військторгсервіс» передбаченого законодавством дозволу від субєкта управління майном на відчуження відповідного майна, а також погодження відповідного правочину Фондом державного майна. Враховуючи вищевикладене, просять суд заявлений позов задовольнити повністю.

Представник відповідача концерну Військторгсервіс на розгляд справи не з'являвся, подав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника та подав письмові пояснення.

Представники відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_10 позов не визнають. Адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому заявляє про відсутність законних підстав для допуску прокурора до участі в розгляді справи. Прокурором було заявлено вказаний позов на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. Однак вказаний закон 15.07.2015 р. втратив чинність і набрав чинність Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року, у відповідності до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. В данному випадку відсутні підстави передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави в особі ОСОБА_5 оборони України. На момент звернення із позовом та представництва інтересів держави в особі ОСОБА_5 оборони України, надані Законом України «Про прокуратуру» 1991 року. До повноважень ОСОБА_5 оборони України віднесено право самостійного звернення до суду із відповідним позовом і даний орган належним чином захищає інтереси держави. Враховуючи, що прокурор в позовній заяві взагалі не вказав і не обґрунтував інтереси держави, у зв'язку з чим не довів повноваження на ведення справи в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України, тому просять не допустити прокурора до участі в судовому розгляді по вказаній справі, а позов заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до ОСОБА_2 та Концерну «Військторгсервіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу залишити без розгляду.

В запереченнях проти позову адвокат ОСОБА_11 вказав, що при розгляді вказаної справи слід врахувати позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) по аналогічній справі №6-9470ск15 за позовом першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до Концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_12 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою ВССУ від 11.11.2015р. у вказаній справі відхилено касаційну скаргу ОСОБА_5 оборони України, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14.11.201Зр. та апеляційного суду Львівської області від 19.02.2015р. - залишено без змін. Згідно зазначеної ухвали, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при укладенні договору купівлі-продажу та його посвідченні в нотаріальному порядку повноваження продавця були перевірені нотаріусом, про що зазначено в самому договорі, а тому відповідач не знав і не міг знати про те, що представник продавця, який підписав вказаний договір - ОСОБА_6 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для відчуження майна, а тому ОСОБА_12 є добросовісним набувачем. Також суди обґрунтовано вказали, що визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Також, ВССУ в обґрунтування зазначеної ухвали послався на рішення Європейського суду з прав людини від 20.01.2012р. у справі «Рисовський проти України», яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у якому зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Аналіз практики Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», «Стретч проти Сполученого Королівства Великої Британії» вказує на те, що відсутність повноважень в Концерну «Військторгсервіс» та порушення ним Постанови №803 при укладені спірного договору купівлі-продажу не може мати для ОСОБА_2 жодних юридичних наслідків. Придбавши майно на публічних торгах та оплативши його вартість у повному обсязі, чого не заперечує сам прокурор та ОСОБА_5 оборони України, ОСОБА_2 не може нести відповідальність за недогляд ОСОБА_5 оборони України чи прокуратури при здійсненні контролю за діяльністю Концерну «Військторгсервіс» та розпорядженням державним майном. Оскільки Концерн «Військторгсервіс» публічно продаючи майно, сам вважав, що має повноваження на продаж майна, ОСОБА_2 прийняв до уваги цю саму впевненість і те, шо майно продається публічно державним господарським об'єднанням. Відтак, ОСОБА_2 не сподівався і не міг припускати, що державний Концерн «Військторгсервіс», який створений і підконтрольний ОСОБА_5 оборони України, може публічно діяти всупереч закону. Визнання недійсним оспореного договору купівлі-продажу буде розцінюватись як непомірне втручання держави у законне володіння майном. ОСОБА_5 оборони України не лише знало про всі факти відчуження Концерном нерухомого майна, а й схвалювало реалізацію майна шляхом затвердження фінансових планів із прогресивними показниками. Просить в задоволені позову заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до ОСОБА_2 та Концерну «Військторгсервіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовити.

Представник відповідача також заявив про застосування строку позовної давності, оскільки правочин укладений 20.09.2008 року, а позовна заява подана 09.04.2013 року, тобто через 4 повних роки та 6 місяців після укладення оспореного договору. В судовому засіданні спирається на заяву про застосування позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В 2009 році Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 30.01.2009 року, за результатом якої було складено довідку від 03.04.2009 року. Про результати вказаної ревізії було проінформовано Генеральну прокуратуру України листом від 02.06.2009 року №08-17/929, що вбачається із листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 10.06.2013 року. На виконання наказу Міністра оборони України від 21.08.2009 року №418 було проведено службове розслідування щодо встановлення повноти виконання службових обовязків Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_8, в тому числі і з приводу реалізації дозволів на відчуження нерухомого майна. В засобах масової інформації загальнопоширеною була інформація про те, що ОСОБА_5 оборони України та органам прокуратури було відомо про реалізацію Концерном дозволів на відчуження нерухомого майна влітку 2009 року. Як вбачається із численних публікацій за 2009 та 2010 року про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 31.01.2009 року ГУ КРУ повідомило ОСОБА_5 оборони України, а їх матеріали передані до правоохоронних органів. Зокрема, на сайті Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади «Урядовий портал» 23.12.2009 року опубліковано статтю на цю тему. Незважаючи на відсутність у вказаних документах чіткої вказівки саме на спірний обєкт, вказані обставини, викладені в них, свідчать про обізнаність позивача про порушення його прав в частині вибуття із власності ряду інших обєктів, яка повинна була стимулювати його до вжиття заходів щодо негайного аналізу відчуження й конкретного спірного обєкту. В даному випадку позивач не лише знав з 2009 року, але за всіма обставинами справи повинен був дізнатись про порушення своїх прав, тому просять застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Вислухавши заступника прокурора Тернопільського гарнізону, представника ОСОБА_5 оборони України, представників відповідача, враховуючи подані клопотання, заперечення та письмові пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 лютого 2004 року, комплекс загальною площею 531,8 кв. м; який складається з їдальні №6, А, 367,5 кв. м; кондитерського цеху, А, 132,4 кв. м; сараю Б, 29,9 кв. м; сараю В, 2,0 кв. м, розташований за адресою: Тернопільська область, Чортківський район, м. Чортків, вул. Б. Лепкого (вул. Українська) 1, належав на підставі рішення №42 від 11.02.2004 року виконкому Чортківської міської ради Державі в особі Верховної Ради (балансоутримувач Державне підприємство ОСОБА_5 оборони України «Управління торгівлі західного оперативного командування»).

Довіреністю №220/2071 від 04 жовтня 2004 року ОСОБА_5 Оборони України уповноважило начальника Головного управління торгівлі тилу ОСОБА_5 Оборони України ОСОБА_8 на надання від імені міністерства підприємствам (установам) військової торгівлі висновків (дозволів) на передачу в оренду (найм), списання з балансу, застосування прискореної амортизації та відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання.

12 листопада 2004 року Головним управлінням торгівлі Тилу ОСОБА_5 оборони України в особі начальника ОСОБА_8 начальнику державного підприємства ОСОБА_5 оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» ОСОБА_6 листом № 140/6/1466/9 надано дозвіл на відчуження основних засобів, серед яких нежитлові приміщення їдальні загальною площею 499.9 кв. м., розташованих за адресою: Тернопільська область, м. Чортків, вул. Богдана Лепкого, 1.

Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 12 лютого 2005 року № 1235/з довіреності на право укладання договорів (угод, контрактів), надання від імені ОСОБА_5 оборони прав здійснювати інші правочини. термін дії яких не закінчився, вважати недійсними та листом від 17 лютого 2005 року №140/ЮР/134 перший примірник довіреності № 220/2071, виданої на імя начальника Головного управління торгівлі Тилу ОСОБА_5 оборони України ОСОБА_8 повернуто.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 31 січня 2006 року № 47 реорганізовано Головне управління торгівлі Тилу ОСОБА_5 оборони України, припинено його діяльність як юридичної особи шляхом приєднання до державного господарського об'єднання - «Концерн «Військторгсервіс» та визначено його правонаступником усіх майнових прав та обов'язків Головного управління торгівлі Тилу ОСОБА_5 оборони України.

12 вересня 2007 року Концерн Військторгсервіс в особі генерального директора ОСОБА_13, який діяв на підставі статуту концерну, виданою довіреністю уповноважив начальника Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування «Військторгсервіс» ОСОБА_6 на укладення від імені Концерну «Військтогсервіс» будь-яких договорів (господарські, цивільно-правові) щодо відчуження належного концерну будь-якого нерухомого майна (в тому числі будівлі, приміщення, споруди), а також договори оренди (в тому числі цілісних майнових комплексів) з дозволу органу управління майном Концерну ОСОБА_5 Оборони України.

04 серпня 2008 року Управління торгівлі Західного оперативного командування уклало із Рівенською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею Прайс договір про надання послуг щодо проведення аукціону (прилюдних торгів) з продажу нежитлових приміщень А-1, загальною площею 499,9 кв.м., розташованих по вул. Б. Лепкого, 1 в м. Чорткові Тернопільської області.

Переможцем прилюдних торгів, проведених 06 вересня 2008 року, з продажу зазначеного вище майна став ОСОБА_2, з яким ОСОБА_6, діючи від ДГОК Військторгсервіс, 20 вересня 2008 року уклав договір купівлі-продажу комплексу обєктів нерухомості, що розташований по вул. Б. Лепкого, 1 в м. Чорткові Тернопільської області та складається з їдальні № 6 під літерою А, загальною площею 367,5 кв.м., кондитерського цеху під літерою А, загальною площею 132,4 кв.м., сараїв під літерами Б ти В, розмір яких в договорі не вказано. З листа Фонду державного майна України від 3 квітня 2013 року № 10-24-5246 вбачається, що останній не надавав погодження на відчуження спірного майна.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом належить власникові товару.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у: натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі. - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Захист права особи, яка вважає себе власником майна можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 цього Кодексу, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Відповідно до вимог ст. 249 ч.3 ЦК України права та обовязки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатись про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Прокурором не доведено в судовому засіданні того факту, що відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про наявність або відсутність у представника власника майна повноважень на його відчуження. Повноваження продавця повинні були перевірити Рівненська міжрегіональна універсальна товарно - майнова біржа Прайс, яка проводила прилюдні торги з продажу нерухомості та нотаріус, який посвідчував договір купівлі-продажу.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст. 92 ЦК України орган або юридична особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи в силу закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно та розумно та не перевищувати своїх повноважень. При цьому, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Суд також вважає, що відсутність повноважень в концерну Військторгсервіс та порушення ним Порядку відчуження обєктів державної власності, № 803, затвердженого 06 червня 2007 року при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу не може мати жодних юридичних наслідків для відповідача ОСОБА_2, оскільки, придбавши майно на публічних торгах та оплативши його вартість у повному обсязі, відповідач не може нести відповідальність за недогляд ОСОБА_5 Оборони України чи прокуратури при здійсненні контролю за діяльністю концерну та розпорядження державним майном.

В 2013 році прокурором було заявлено вказаний позов на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. Однак вказаний закон 15.07.2015 р. втратив чинність і набрав чинність Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року, у відповідності до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. В данному випадку відсутні підстави передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави в особі ОСОБА_5 оборони України. На момент звернення із позовом та представництва інтересів держави в особі ОСОБА_5 оборони України, надані Законом України «Про прокуратуру» 1991 року. До повноважень ОСОБА_5 оборони України віднесено право самостійного звернення до суду із відповідним позовом і даний орган належним чином захищає інтереси держави. Прокурор не довів повноваження на ведення справи в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України.

ОСОБА_5 Оборони України не було стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, а прокурор вважає, що майно вибуло з його володіння не з волі ОСОБА_5 оборони України, тому суд вважає звернення прокурора із позовом про визнання такого договору недійсним безпідставним та недоведеним.

31 червня 2006 року наказом Міністра Оборони України № 7 про реорганізацію Головного управління торгівлі тилу ОСОБА_5 Оборони України, припинено діяльність Головного управління торгівлі тилу ОСОБА_5 Оборони України та реорганізовано його шляхом приєднання до державного господарського обєднання Військторгсервіс, визначеного останнього, при цьому, правонаступником всіх майнових прав та обовязків Головного управління торгівлі тилу ОСОБА_5 Оборони України.

05 квітня 2007 року наказом Міністра Оборони України № 135 про реорганізацію державного підприємства ОСОБА_5 Оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування , реорганізувавши його шляхом приєднання до концерну Військторгсервіс, визначивши останнє правонаступником всіх майнових прав та обовязків державного підприємства ОСОБА_5 Оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування.. Таким чином до зазначених правонаступників перейшли усі права та обовязки, в тому числі дозвіл на реалізацію нерухомого майна.

Таким чином, внаслідок реорганізації Головного управління тилу ОСОБА_5 Оборони України його правонаступником стало ДГОК Військторгсервіс та до останнього перейшли права та обовязки реорганізованого підприємства, в тому числі і щодо дозволу на відчуження майна від 12 листопада 2004 року.

Суд не вважає, що спірне майно було продане відповідачу ОСОБА_2 з порушенням Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803, оскільки дозвіл на відчуження спірного майна було видано до затвердження цього Положення, а згідно ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Суд зазначає при цьому, що жодних доказів визнання недійсними публічних торгів та протоколу проведення публічних торгів з продажу спірного приміщення прокурором не подано.

Суд також враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) по аналогічній справі №6-9470ск15 за позовом першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до Концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_12 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою ВССУ від 11.11.2015р. у вказаній справі відхилено касаційну скаргу ОСОБА_5 оборони України, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14.11.2013р. та апеляційного суду Львівської області від 19.02.2015р. - залишено без змін. Згідно зазначеної ухвали, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при укладенні договору купівлі-продажу та його посвідченні в нотаріальному порядку повноваження продавця були перевірені нотаріусом, про що зазначено в самому договорі, а тому відповідач не знав і не міг знати про те, що представник продавця, який підписав вказаний договір - ОСОБА_6 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для відчуження майна, а тому ОСОБА_12 є добросовісним набувачем. Також суди обґрунтовано вказали, що визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Також, ВССУ в обґрунтування зазначеної ухвали послався на рішення Європейського суду з прав людини від 20.01.2012р. у справі «Рисовський проти України», яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у якому зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Аналіз практики Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», «Стретч проти Сполученого Королівства Великої Британії» вказує на те, що відсутність повноважень в Концерну «Військторгсервіс» та порушення ним Постанови №803 при укладені спірного договору купівлі-продажу не може мати для ОСОБА_2 жодних юридичних наслідків. Придбавши майно на публічних торгах та оплативши його вартість у повному обсязі, чого не заперечує сам прокурор та ОСОБА_5 оборони України, ОСОБА_2 не може нести відповідальність за недогляд ОСОБА_5 оборони України чи прокуратури при здійсненні контролю за діяльністю Концерну «Військторгсервіс» та розпорядженням державним майном. Оскільки Концерн «Військторгсервіс» публічно продаючи майно, сам вважав, що має повноваження на продаж майна, ОСОБА_2 прийняв до уваги цю саму впевненість і те, шо майно продається публічно державним господарським об'єднанням. Відтак, ОСОБА_2 не сподівався і не міг припускати, що державний Концерн «Військторгсервіс», який створений і підконтрольний ОСОБА_5 оборони України, може публічно діяти всупереч закону. Визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу буде розцінюватись як непомірне втручання держави у законне володіння майном. ОСОБА_5 оборони України не лише знало про всі факти відчуження Концерном нерухомого майна, а й схвалювало реалізацію майна шляхом затвердження фінансових планів із прогресивними показниками.

Відповідач заявив про застосування строку позовної давності, оскільки правочин укладений 20 вересня 2008 року, а позовна заява подана 09 квітня 2013 року.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України), тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

В 2009 році Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 30.01.2009 року, за результатом якої було складено довідку від 03.04.2009 року. Про результати вказаної ревізії було проінформовано Генеральну прокуратуру України листом від 02.06.2009 року №08-17/929, що вбачається із листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 10.06.2013 року.

На виконання наказу Міністра оборони України від 21.08.2009 року №418 було проведено службове розслідування щодо встановлення повноти виконання службових обовязків Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_8, в тому числі і з приводу реалізації дозволів на відчуження нерухомого майна. В засобах масової інформації загальнопоширеною була інформація про те, що ОСОБА_5 оборони України та органам прокуратури було відомо про реалізацію Концерном дозволів на відчуження нерухомого майна влітку 2009 року. Як вбачається із численних публікацій за 2009 та 2010 року про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 31.01.2009 року ГУ КРУ повідомило ОСОБА_5 оборони України, а їх матеріали передані до правоохоронних органів. Зокрема, на сайті Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади «Урядовий портал» 23.12.2009 року опубліковано статтю на цю тему. Незважаючи на відсутність у вказаних документах чіткої вказівки саме на спірний обєкт, вказані обставини, викладені в них свідчать про обізнаність позивача про порушення його прав в частині вибуття із власності ряду інших обєктів повинна була стимулювати його до вжиття заходів щодо негайного аналізу відчуження й конкретного спірного обєкту.

Концерн "Військторгсервіс" з 20 вересня 2008 року (з моменту укладення ОСОБА_6 оскаржуваного договору на підставі дозволу ОСОБА_8Н.) мав можливість оскаржити цей договір, тому підлягає застосуванню строк позовної давності.

Підсумовуючи викладене, а саме, що: за спірним договором ОСОБА_2 є добросовісним набувачем; відсутність повноважень в Концерну «Військторгсервіс» та порушення ним Постанови №803 при укладені спірного договору купівлі-продажу не може мати для ОСОБА_2 жодних юридичних наслідків, оскільки відсутня його вина; придбавши майно на публічних торгах та оплативши його вартість у повному обсязі, ОСОБА_2 не може нести відповідальність за недогляд ОСОБА_5 оборони України чи прокуратури при здійсненні контролю за діяльністю Концерну «Військторгсервіс» та розпорядженням державним майном; відповідач ОСОБА_2 не сподівався і не міг припускати, що державний Концерн «Військторгсервіс», який створений і підконтрольний ОСОБА_5 оборони України, може публічно діяти всупереч закону; відповідно до діючого Закону України «Про прокуратуру» прокурор не довів можливість підтримання ним позову; позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, тому в задоволені позову заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до ОСОБА_2 та Концерну «Військторгсервіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 12, 15, 16, 92, 202, 203, 215, 216, ч. 3 ст. 249, 257-261, 330, 388, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року, рішенням Європейського суду з прав людини від 20.01.2012р. у справі «Рисовський проти України», ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-9470ск15, ст. ст. 10, 11,15, 57, 60, 88, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України до концерну "Військторгсервіс", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності цього договору відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л. Й. Квятковська