Справа № 643/9783/16-ц
Провадження № 2/643/5508/16
20.12.2016 року м. Харків
Московський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Мамалуй М.В.
за участю: секретаря Сиротенко О.Є.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення квартири у власність,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2008 року нею укладений договір довічного утримання з ОСОБА_2, що посвідчений нотаріально (далі Договір), відповідно до якого вона передала у власність останній належну їй квартиру АДРЕСА_1 (п.3 Договору).
Згідно із п. 4 вказаного Договору вона залишалася проживати у відчужуваній квартирі, а ОСОБА_2 зобовязується довічно її утримувати, надаючи необхідне харчування, одяг і забезпечити належний догляд та допомогу. Вартість матеріального забезпечення встановлено на рівні не менше ніж 1000 грн. на місяць (п.9 Договору).
Однак, всупереч умов Договору ОСОБА_2 умови належним чином не виконувала, і цей Договір було розірвано за рішення Московського районного суду міста Харкова від 12.01.2009 року.
ОЖК Левада їй надано копію договору купівлі-продажу від 17.09.2009 року про придбання ОСОБА_4 зазначеної квартири, відповідно до якого на час укладання цього договору спірна квартира належала ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2009 року. Із цих документів вбачається, що належна їй квартира після розірвання Договору довічного утримання за рішенням суду була відчужена два рази на користь інших осіб.
Позивач ОСОБА_6, на підставі статей 203, 388 ЦК України просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.08.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; повернути у її власність квартиру АДРЕСА_1, що вибула незаконно із її володіння.
В уточненому позові, представник позивача ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, підтримав позов стосовно вимог про повернення у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.
Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні 23.11.2016 року підтримав позов, додатково пояснив, що позивач ОСОБА_1 його двоюрідна сестра, яку силою утримували за межами міста на дачі, він знайшов її із відмороженими ногами у 2010 році в лікарні у м.Перевальську Луганської області. Паспорт у неї відібрали, її квартиру пограбували, у звязку із чим вони зверталися із заявою до міліції та ОСОБА_1 отримувала новий паспорт у 2010 році. У судове засідання 20.12.2016 року позивач не зявився, від представника позивача, надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримав позов, не заперечує проти заочного вирішення справи.
У судове засідання відповідачі не зявилися, неодноразово повідомлялися про розгляд справи, в т.ч. через оголошення в пресі, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12.01.2009 року, що набрало законної сили, договір довічного утримання, укладений 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний (а.с.6).

Згідно із копією договору купівлі-продажу від 17.09.2009 року, що укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), остання придбала квартиру АДРЕСА_2, що належала продавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 за №3562718, зареєстрованого в КП Харківське міське БТІ 07.08.2009 року за реєстраційним №7108811 (а.с.8-9).

У копії технічного паспорту зазначено, що квартира АДРЕСА_2 (загальною площею 32,5 кв.м.) належала ОСОБА_1, а згідно штампу від 21.05.2008 року - ОСОБА_2 (а.с.10-11).

З копії Договору довічного утримання (а.с.13), що укладений між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач), вбачається, що відчужувач передала у власність набувача квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, зареєстрованого у КП ХМБТІ 19.08.2004 року №56534 (пункти 1-3 Договору). Згідно із п. 4 вказаного Договору вона залишалася проживати у відчужуваній квартирі, а ОСОБА_2 зобовязується довічно її утримувати, надаючи необхідне харчування, одяг і забезпечити належний догляд та допомогу. Вартість матеріального забезпечення встановлено на рівні не менше ніж 1000 грн. на місяць (пункти 4, 8, 9 Договору).

Договір довічного утримання зареєстрований нотаріально в реєстрі за №2279, номер правочину 2860305. На підставі вказаного Договору у КП Харківське міське БТІ за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на зазначену квартиру номер витягу 18906550 від 22.05.2008 року, а також накладена заборона на відчудження цього нерухомого майна (а.с.14-16).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №75156425 від 08.12.2016 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с.71).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, у разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених обставин, законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 21, 22, 23, 26 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02. 2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

На підставі наведеного, суд вважає, що квартира АДРЕСА_3 вибула із власності ОСОБА_1 незаконно, а тому, незважаючи, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, на підставі ст. 388 ЦК України позов підлягає задоволенню.

Керуючись статями 208-209, 212-215, 224, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення квартири у власність - задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МК 921623 виданий 27.10.1998 року, та повернути у володіння ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, квартиру АДРЕСА_4 (колишній Пятдесятиріччя ВЛКСМ) в місті Харкові, загальною площею 32,5 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Повний текст складений 26.12.2016 року в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя М.В.Мамалуй