Ухвала
іменем україни
21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Карпенко С.О.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шепетівське лісове господарство» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного підприємства «Шепетівське лісове господарство» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доДержавного підприємства «Шепетівське лісове господарство» (далі ДП «Шепетівський лісгосп») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 22 квітня 2014 року перебував у трудових відносинах з ДП «Шепетівський лісгосп». Наказом ДП «Шепетівський лісгосп» від 24 червня 2014 року № 56-К його переведено в штат постійних працівників на дільницю по розпилюванню деревини лісокомплексу укладальником пиломатеріалів, деталей та виробів з деревини другого розряду. З 31 липня 2014 року його було мобілізовано, а з 31 серпня 2014 року до 30 листопада 2014 року він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій та Луганській областях. Повернувшись після демобілізації із зони проведення антитерористичної операції на сході України до роботи він допущений не був через неможливість надати відповідну довідку про звільнення з військової служби з 30 листопада 2014 року. Така довідка йому була видана лише 29 січня 2015 року, про що відповідач був повідомлений. З 03 лютого 2015 року його було мобілізовано, до 28 лютого 2015 року він проходив службу курсантом військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому до демобілізації 20 лютого 2016 року, перебував у зоні проведення антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій та Луганській областях. 22 лютого 2016 року відповідачем йому було видано трудову книжку та він дізнався про те, що з 01 грудня 2014 року звільнений з роботи за прогули без поважних причин. Позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 30 січня 2015 року № 10-к про звільнення його з роботи з 01 грудня 2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі з 01 грудня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2014 року до дня поновлення на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 10-к від 30 січня 2015 року директора ДП «Шепетівський лісгосп» про звільнення з роботи ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді укладальника пиломатеріалів, деталей та виробів із деревини дільниці по розпилюванню деревини лісокомплеку з 01 грудня 2014 року. Стягнуто з ДП «Шепетівський лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2014 року по день постановлення рішення суду в розмірі 43 478,16 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Шепетівський лісгосп» просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що невихід позивача на роботу 01 грудня 2014 року відбувся через те, що він мав намір звільнитись з роботи за власною ініціативою із поважної причини (переїзд на проживання до іншої місцевості), проте прийняти відповідну заяву з цих підстав у позивача відповідальний представник підприємства фактично відмовився. При цьому, судами попередніх інстанцій зауважено, що профспілковий комітет, надаючи згоду на звільнення позивача, порушив процедуру розгляду даного питання, зокрема, не виконав вимог щодо обов`язку відкласти розгляд подання адміністрації у разі першої неявки працівника на засідання.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що з 23 квітня 2014 року ОСОБА_1 було тимчасово прийнято на роботу до ДП «Шепетівський лісгосп» укладальником пиломатеріалів, деталей та виробів із деревини дільниці по розпилюванню деревини лісокомплексу (а.с. 36).

Наказом ДП «Шепетівський лісгосп» від 24 червня 2014 року № 56-к ОСОБА_1 тимчасового працівника, укладальника пиломатеріалів, деталей та виробів із деревини дільниці по розпилюванню деревини лісокомплексу, переведено з 24 червня 2014 року до штату постійних працівників цього ж виробничого підрозділу, з відрядно-преміальною оплатою праці (а.с. 37).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31 липня 2014 року № 109/2, ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного плану визнано призначеним, зарахованим до списків особового складу військової частини пп НОМЕР_2 та на всі види забезпечення (а.с. 10).

Наказом директора ДП «Шепетівський лісгосп» від 29 липня 2014 року № 60-к ОСОБА_1 увільнено від роботи з 31 липня 2014 року, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період, але не більше одного року (а.с. 57).

Наказом Першого заступника Міністра оборони України від 15 листопада 2014 року № 62-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за частиною восьмою пункту «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) (а.с. 56).

09 грудня 2014 року ДП «Шепетівський лісгосп» звернувся до профспілкового комітету ДП «Шепетівський лісгосп» з поданням про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул, зокрема, ОСОБА_1 через його відсутність на роботі з 01 грудня 2014 року до 09 грудня 2014 року без поважних причин (а.с. 67).

Відповідно до витягу з протоколу № 23 від 23 грудня 2014 року спільного засідання профспілкового комітету і адміністрації ДП «Шепетівський лісгосп», профком не надав згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули (а.с. 70).

28 грудня 2014 року наказом ДП «Шепетівський лісгосп» припинено нарахування та виплата середнього заробітку ОСОБА_1 з 01 грудня 2014 року до з`ясування причин відсутності його на роботі або документального підтвердження ним дати його демобілізації (а.с. 42).

26 січня 2015 ДП «Шепетівський лісгосп» звернулось до профспілкового комітету ДП «Шепетівський лісгосп» з поданням про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул, зокрема, ОСОБА_1 через його відсутність на роботі з 01 грудня 2014 року до 26 січня 2015 року без поважних причин (а.с. 68).

Відповідно до витягу з протоколу № 25 від 30 січня 2015 року спільного засідання профспілкового комітету і адміністрації ДП «Шепетівський лісгосп», надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_1 укладальника пиломатеріалів за п. 4 ст. 40 КЗпП України за (прогули) з 30 січня 2015 року, як такого, що втратив зв`язок з виробництвом (а.с. 71).

Відповідно до довідки Шепетівсько-Полонського об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області від 19 січня 2015 року № 83, наданої на вимогу ДП «Шепетівський лісгосп», ОСОБА_1 звільнений у запас 30 листопада 2014 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 168 від 30 листопада 2014 року (а.с. 50).

Наказом ДП «Шепетівський лісгосп» від 30 січня 2015 року № 10-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 01 грудня 2014 року за прогули, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 65).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Розірвання трудового договору за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП України).

Відповідно до ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2. ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 11 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів (військовозобов`язані Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України) для взяття на військовий облік.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції про те, що невихід позивача на роботу 01 грудня 2014 року відбувся через те, що він мав намір звільнитись з роботи за власною ініціативою із поважної причини, а саме, переїзд на проживання до іншої місцевості, а прийняти у нього відповідну заяву з цих підстав відповідальний представник підприємства фактично відмовився, ґрунтується на припущеннях, оскільки таких даних матеріали справи не містять. Як і не містять будь-яких належних та допустимих доказів звернення позивача до ДП «Шепетівський лісгосп» щодо його недопущення з 01 грудня 2014 року до роботи через відсутність у нього належно оформлених документів про його демобілізацію.

Водночас, суд першої інстанції, зазначаючи про те, що при звільненні позивача також мало місце порушення профспілковим комітетом підприємства процедури розгляду подання керівника цього підприємства про надання згоди на звільнення позивача, яке відбулось 30 січня 2015 року, залишив поза увагою, що таке питання розглядалось повторно. Натомість судом першої інстанції не звернуто належної уваги на те, що підставами для отримання згоди на звільнення позивача, зокрема, через його відсутність на роботі з 01 грудня 2014 року до 26 січня 2015 року без поважних причин, стали доповідні записки складені начальником дільниці ОСОБА_2 , в тому числі від 30 грудня 2014 року (а.с. 43) та від 05 січня 2015 року (а.с.46), в той час як останній у згадані дні був у відпустці відповідно до табелів робочого часу (а.с. 61, 59).

Також суд першої інстанції не перевірив коли саме відповідачеві стало відомо про звільнення позивача з військової служби.

Не перевіреним судом першої інстанції залишилось те, чи здійснив відповідач розрахунок з позивачем після його звільнення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зауважив, що оскільки на користь позивача стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу, отже підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки відсутні, не вказавши про результат розгляду таких вимог у резолютивній частині рішення.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Шепетівське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова