УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними договорів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 березня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала в кредит 100 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних, строком до 26 березня 2017 року. У подальшому з нею укладалися додаткові угоди, якими строк виконання зобов'язання був продовжений до 26 березня 2027 року.

Виконання кредитного договору було забезпечено договором іпотеки від 26 березня 2007 pоку, укладеним між ним та позичальником, а також договором поруки від 1 листопада 2006 року № 58/10, укладеним між ним та ОСОБА_5, із додатком до нього № 1 від 13 вересня 2011 року, а також договором поруки від 26 березня 2007 року № 501/07, укладеним між ним та ОСОБА_6, із додатком № 1 від 13 вересня 2011 року.

Згідно із п. 2.1. договорів поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язалися відповідати як солідарні боржники разом зі ОСОБА_4 за повернення банку кредитних коштів.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань по кредитному договору рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2014 року стягнуто у солідарному порядку зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 711 565 грн 63 коп.

Зазначене рішення суду відповідачами не виконується, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11 грудня 2014 року складає 396 612 грн 59 коп., з яких: сума строкової заборгованості по відсоткам - 932,76 доларів США, що еквівалентно 14 618 грн 49 коп., сума простроченої заборгованості по відсоткам - 5 642,08 доларів США, що еквівалентно 88 424 грн 37 коп., пеня за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам за період із 26 лютого 2014 року по 11 грудня 2014 року - 293 569 грн 73 коп.

Враховуючи викладені обставини, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути солідарно з відповідачів указану суму заборгованості.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що при укладенні 26 березня 2007 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитного договору № 16к-101, останнє не надало їй повної та своєчасної інформації про вартість кредитних ресурсів, які у якості споживчого кредиту були перераховані за придбану квартиру, яка розташована за адресою: вул. Академіка Заболотного, 56, кор. 3, кв. 62 у м. Одесі, а також про додаткові витрати за нотаріальне оформлення документів.

Вважає, що умовами кредитного договору порушено баланс прав та обов'язків сторін договору.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати недійсними кредитний договір і договори іпотеки та поруки.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2015року указані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму строкової заборгованості по відсоткам - 932,76 доларів США, що еквівалентно 14 618 грн 49 коп.; суму строкової заборгованості по відсоткам - 5 642,08 доларів США, що еквівалентно 88 424 грн 37 коп.; суму простроченої заборгованості по відсоткам ‑ 6 723 грн.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму строкової заборгованості по відсоткам - 932,76 доларів США, що еквівалентно 14 618 грн 49 коп.; суму простроченої заборгованості по відсоткам ‑ 5 642,08 доларів США, що еквівалентно 88 424 грн 37 коп.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення пені у розмірі 293 569 грн 73 грн за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам за період із 26 лютого 2014 року по 11 грудня 2014 року відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсними п. п. 6.1, 6.2, 7.1 кредитного договору від 26 березня 2007 року № 16к-101 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову в частині визнання недійсними кредитного договору від 26 березня 2007 року № 16к-101, іпотечного договору від 26 березня 2007 року з додатком від 23 вересня 2011 року, договору поруки від 21 вересня 1010 року № 58/10 та договору поруки від 26 березня 2007 року № 501/07.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року скасовано в частині задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості по відсоткам, суми простроченої заборгованості по відсоткам та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стягуючи зі ОСОБА_4 на користь банку заборгованість по відсоткам, суму простроченої заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 549-551, 626, 627, 629, 1050, 1054, 1055 ЦК України, врахувавши роз'яснення п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що позичальник належним чином не виконує рішення суду від 21 травня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість по відсоткам, яка підлягає стягненню на користь банку. Водночас відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили із відсутності правових підстав для визнання недійсними оспорюваних кредитного договору і договорів іпотеки та поруки.

При цьому, скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по відсотках із поручителів та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 559 ЦК України, правильно зазначив, що кредитор реалізував своє право на дострокове погашення заборгованості, що підтверджується рішенням суду, договір є припиненим, а тому припиненим є і суб'єктивне право кредитора на вимогу стягнення боргу із поручителів.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Доводи заявника про те, що суди повторно стягнули заборгованість за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок боргу свідчить про те, що він виник поза межами періоду стягнення за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2014 року, що підтверджується матеріали справи № 523/31687/14-ц. Предметом спору у цій справі є вимоги, які виникають із факту невиконання зобов'язання з повернення коштів.

Інші доводи касаційної скаргивисновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року в незміненій апеляційним судом частині, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик