Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Костів Л.М., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» з вимогами поновити слюсаря-сантехніка 4 розряду ОСОБА_1 на роботі в ЖРЕО-409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що з 01 січня 2014 року позивач працював слюсарем сантехніком 4-го розряду ЖРЕО-409 в Комунальному підприємстві «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». На підставі наказу по підприємству за №224-к від 18 травня 2015 року позивача звільнено із займаної посади, у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2015 року, позивача поновлено на посаді слюсаря-сантехніка 4-го розряду в Комунальному підприємстві «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». В подальшому, після поновлення позивача на роботі, керівником підприємства видано наказ про його звільнення за прогули, згідно ст.40 п.4 КЗпП України, 23.11.2015 р. Позивач оспорював правомірність свого звільнення в судовому порядку, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року його було поновлено на займаній посаді. 12 травня 2016 року керівником підприємства видано наказ за №11, яким позивача було попереджено про майбутнє вивільнення у зв'язку зі скороченням, з наказом позивач був ознайомлений, однак працівниками підприємства не було запропоновано інших вільних посад на підприємстві, тому позивач вимушений був самостійно займатись пошуками роботи, що спонукало його подати заяву про дострокове звільнення за скороченням штату, та на підставі наказу від 24 червня 2016 року за №27к його було звільнено з роботи. Позивач вважає його звільнення незаконним, оскільки керівником підприємства не виконано останнє рішення суду, позивача фактично не було допущено до роботи, не визначене робоче місце, що унеможливило виконувати свої безпосередні обов'язки, у зв'язку з чим позивач вимушений був писати заяви про надання йому відпуски, крім того повідомивши позивача про майбутнє звільнення, відповідач не врахував підстави, які дають позивачу переважне право на залишення на роботі (стаж роботи, освіту, відсутність за час роботи дисциплінарних стягнень), йому не було запропоновано вакантних посад, які були вільними на підприємстві, також питання звільнення не погоджувалось з профспілковим комітетом, тому у сукупності всіх наявних порушень, які допущені відповідачем при його звільненні, позивач просить поновити його на займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати поновлення на роботі та по день винесення судового рішення.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов (а.с.28-32), вважають, що процедура звільнення позивача, як працівника підприємства, відбулась з дотриманням норм чинного трудового законодавства, а враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, просили відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Статтею 141 Кодексу законів про працю України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у частині третій статті 64 Господарського кодексу України.

Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства.

23 липня 2015 року Київською міською радою ухвалено рішення №823/1687 «Про припинення Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва». (а.с.69)

На підставі розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 22 жовтня 2015 року за №524 «Про організаційно-правові заходи щодо припинення Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва», утворено комісію з припинення Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва у складі згідно Додатком. (а.с.74-75)

Як убачається з матеріалів справи, з 01 січня 2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка 4-го розряду в ЖРЕО №409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

За наказом директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_5 від 18 травня 2015 року за №224-к «По особовому складу», ОСОБА_1, слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЕО-409, звільнено з 19 травня 2015 року за скороченням, згідно ст.40 п.1 КЗпП України.

Наказано бухгалтерії виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку (відпустку використано за період з 01.04.2013 року по 31.03.2014 р. - 28 днів).

Підстава: Наказ №77, 78 від 26.02.2015 р., 195к від 05.05.2015 року, протокол ПК від 23.04.2015 року.

На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», третя особа директор Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЕО №409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва».

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2015 року по 27 липня 2015 року в розмірі 7225 (сім тисяч двісті двадцять п'ять) грн. 78 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три )грн. 60 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЕО №409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» підлягає негайному виконанню. (а.с.33-35)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» - відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2015 року - залишено без змін. (а.с.37-39)

За наказом В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_6 від 20 листопада 2015 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1І.», на виконання ухвали Апеляційного суду міста Києва 22 жовтня 2015 року №22-ц796/12871/2015, Пункт 1 Наказу №224-к від 18.05.2015 р. про звільнення з роботи ОСОБА_1 скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря-сантехніка ЖРЕО-409 20.05.2015 р. шляхом відкриття в штатному розписі Підприємства посади слюсаря-сантехніка 4 розряду, так як станом на 22 жовтня 2015 року, згідно розпорядження №524 від 22.10.2015 року «Про організаційно-правові заходи щодо припинення Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва», відсутні посади слюсарів-сантехніків.

В.о. головного бухгалтера провести виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушених прогулів з урахуванням виплаченої вихідної допомоги при звільненні 20.05.2015 р. по скороченню. (а.с.40)

За наказом В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_6 від 04 грудня 2015 року за №489к «По особовому складу» ОСОБА_1, слюсаря-сантехніка 4 розряду Підприємства, якого було поновлено на роботі Ухвалою Апеляційного суду, 23.11.2015 р., звільнено за прогули, згідно ст.40 п.4 КЗпП України. (а.с.41)

На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря - сантехніка 4 розряду ЖРЕО-409, Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва з 23 листопада 2015 року.

Стягнуто з відповідача Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.11.2015 року по 19 квітня 2016 року в сумі 15527 грн.74 коп.

Рішення суду в частині «поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЕО-409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» допустити до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. (а.с.14-17)

За наказом В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_6 від 19 квітня 2016 року за №8 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1І.», на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року №755/3185/16-ц, наказ №489к від 04.12.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_1, скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря-сантехніка ЖРЕО-409 23.11.2015 р.

Введено посаду слюсаря-сантехніка 4 розряду Підприємства з 01.12.2015 р.

В.о. головного бухгалтера провести виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.11.2015 р. по 19.04.2016 р. (а.с.44)

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч. 3 ст. 64 цього Кодексу підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За наказом В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_6 від 12 травня 2016 року за №11 «Про попередження слюсаря-сантехніка 4 розряду підприємства щодо майбутнього вивільнення у зв'язку зі скороченням», на підставі рішення Київради №832/1687 від 23.07.2015 р. «Про припинення Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва», керуючись розпорядженням №524 від 22.10.2015 року Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації «Про організаційно-правові заходи щодо припинення Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва», з метою вдосконалення роботи комунальних підприємства, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва і здійснюють свою діяльність у сфері утримання та обслуговування житлового фонду, наказано провідному інженеру з питань кадрової роботи: 12 травня 2016 року попередити ОСОБА_1 під особистий підпис про вивільнення 12 липня 2016 року; в разі відмови працівника від підпису під попередженням відносно майбутнього вивільнення скласти відповідний акт; підготувати інформацію відносно вивільненого працівника комунального підприємства до Державної служби зайнятості Дніпровського району м. Києва. (а.с.61)

При звільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

Відповідно до роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, суду зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

В порядку ст. 492 Кодексу законів про працю України, позивач ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення з посади слюсаря - сантехніка 4-го розряду ЖРЕО №409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», що підтверджується особистим підписом позивача на наказі від 12.05.2016 року за №11 із зазначенням дати 12 травня 2015 року.

За інформацією, наданою Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», станом на 12 травня 2016 року на підприємстві були вакантні посади: заступника директора; бухгалтера 1 категорії. (а.с.88)

21 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 подав керівнику підприємства заяву про дострокове звільнення за скороченням ст.40 п.1 КЗпП, згідно наказу №11 від 12 травня 2016 року - з 24 червня 2016 року. (а.с.70)

За наказом В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_7 від 24 червня 2016 року за №27к «По особовому складу», звільнено з роботи ОСОБА_1, слюсаря-сантехніка 4 розряду Підприємства, 24 червня 2016 року, у зв'язку із скороченням чисельності працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, достроково. Підстава: заява ОСОБА_1, наказ №11 від 12.05.2016 р. попередження про майбутнє звільнення з займаної посади. (а.с.71)

З даним наказом позивач був ознайомлений в день звільнення, в межах розгляду даної справи позивачем не оспорюється проведений підприємством відповідача розрахунок заробітної плати та обов'язкових платежів на день звільнення позивача.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці» від 25.05.2010 № 107/06/186-10 до закінчення двомісячного строку з дня попередження, звільнення працівників з ініціативи адміністрації на зазначених підставах без їх згоди не допускається. При наявності прохання працівника скоротити термін попередження про наступне звільнення, який є обов'язковим тільки для адміністрації, працівник може бути звільнений до його закінчення на підставі, визначеній п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, за наявності згоди працівника (заяви про скорочення строку попередження) його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України до закінчення двомісячного строку є правомірним. Інше тлумачення означає обмеження встановлених ст. 43 Конституції України прав попередження про звільнення працівника, який знайшов нове місце роботи, а також щодо вільного вибору роботи та заборони використання примусової праці.

Як передбачено нормами трудового законодавства України , суд, при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, трудовим законодавством передбачений певний порядок вивільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а саме: працівника необхідно попередити про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, запропонувати працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві та повідомити державну службу зайнятості про наступне вивільнення працівників (стаття 492КЗпП України).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача проведене відповідачем у відповідності до вимог законодавства про працю, а саме: позивача своєчасно повідомлено про скорочення займаної ним посади, запропоновано вакантні посади, які були вільними на час попередження позивача про звільнення, та залишались вакантними на час звільнення позивача, при цьому суд враховує відсутність підстав для висновку про переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки він обіймав посаду, яка за штатним розписом була лише одна, звільнення позивача відбулось без згоди профспілкового органу, оскільки позивач не був членом профспілки та не перебував на обліку в первинній профспілковій організації КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», тому підприємство не зверталось до профспілкового органу з поданням про надання згоди на звільнення позивача, ці обставини визнанні сторонами спору, тому в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню.

Крім того, позивач висловив бажання достроково припинити трудові відносини з відповідачем, звернувшись з заявою про скорочення строку попередження його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України до закінчення двомісячного строку, що не суперечить нормам трудового законодавства, саме ця обставина слугувала підставою для звільнення позивача із займаною посади.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваємої роботи.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов'язані з вирішенням судом питання щодо підстав для поновлення позивача на роботі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись п.1 ст.40, ст.ст. 42, 492, 235 Кодексу законів про працю України, ст. 64 Господарського кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів", ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я