Справа № 139/705/15-ц Провадження № 22-ц/772/3673/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 6Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

27 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтко Ю.Б., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до Мурованокуриловецької селищної ради, виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради, про встановлення факту дискримінації, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

встановила:

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року, рішення скасовано.

Позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради №5 від 28 липня 2015 року про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 з усіма погосподарськими будівлями та спорудами визнано незаконним та скасовано.

В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення із сторін судового збору.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог щодо проведення приватизації квартири та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради як орган приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 з усіма господарськими будівлями та спорудами на користь ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Від представника відповідача Мурованокуриловецького селищного голови ОСОБА_5 суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 лише в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради №5 від 28 липня 2015 року про відмову ОСОБА_3 у надані дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_3, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2015 року, яке набуло чинності, зобов'язано виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради як орган приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради розглянути заяву ОСОБА_3 від 19.12.2014 року у спосіб, визначений Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року. Дії голови виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради, які пов'язані із розглядом заяви ОСОБА_3 від 22.04.2015 року визнано незаконними та зобов'язано голову виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради розглянути заяву ОСОБА_3 від 22.04.2015 року у спосіб, визначений Законом України "Про звернення громадян".

28 липня 2015 року органом приватизації житлового фонду Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області прийнято рішення №5 про відмову в наданні дозволу на приватизацію житлової квартири, а саме відмовлено в наданні дозволу на приватизацію житлової квартири №1 в будинку №9 в смт. Муровані Курилівці ОСОБА_3

Однією з підстав для прийняття рішення про відмову ОСОБА_3 в наданні дозволу на приватизацію квартири стало рішення 49 сесії Мурованокуриловецької селищної ради 6 скликання №979 від 05.03.2015 "Про включення до переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації".

Разом з цим, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, ухваленого у справі №139/553/15-а за позовом ОСОБА_4 до Мурованокуриловецької селищної ради про визнання протиправними дій та скасування рішення (т. 1, а.с. 174) дії Мурованокуриловецької селищної ради, пов'язані із прийняттям 49 сесією 6 скликання рішення №979 від 05 березня 2015 "Про заборону відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_2 та включення її до переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації" визнано протиправними, а вказане рішення скасовано. Постанова апеляційного адміністративного суду набрала законної сили.

Враховуючи, що рішення 49 сесії 6 скликання від 05 березня 2015 року скасовано, а відтак відпала одна із підстав прийняття оскаржуваного рішення від 28 липня 2015 року органу приватизації, воно також не може залишатися в силі і обґрунтовано скасовано судом першої інстанції.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій Мурованокуриловецької селищної ради по відношенню до ОСОБА_3, які повязані з розглядом її заяв щодо приватизації квартири, дискримінацією.

Так, відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (далі Закон), дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно з пункту третього частини першої статті 1 цього Закону непрямою дискримінацією є ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Позивач належними і допустимими доказами не довів, що рішення і дії Мурованокуриловецької селищної ради та виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради по відношенню до позивачки під час реалізації нею свого права на приватизацію квартири, містять будь-які ознаки дискримінації.

Вірним є також висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення решти позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 1ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, за змістом ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

А тому вимоги позивача про зобов'язання Мурованокуриловецької селищної ради, виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громадин утриматись від дій, які будуть перешкоджати у реалізації права позивача на приватизацію квартири заявлені передчасно, оскільки порушення прав ОСОБА_3 ще не відбулось, а лише існують припущення можливості таких дій з боку відповідача в майбутньому.

Щодо вимоги позивача про зобовязання виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради провести приватизацію квартири з усіма погосподарськими будівлями та спорудами на її користь у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожиток у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, та відповідних доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч. 1, 3, 10-11 статті 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Згідно з п. 30 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських ради належать в тому числі: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Конституцією України (стаття 19) встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спосіб правового захисту, про застосування якого просить позивач зобовязати провести приватизацію квартири з усіма погосподарськими будівлями та спорудами на її користь, не лише не передбачений статтею 16 ЦК України чи іншим законом, як про те зазначив суд першої інстанції, а й передбачає втручання суду у передбачені законом виключні повноваження органу місцевого самоврядування , що є неприпустимим.

До суду може бути оскаржене рішення уповноваженого органу, прийняте за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_3 в звязку із скасуванням попереднього рішення від 28 липня 2015 року, прийнятого за нею, проте суд не вправі вирішувати за орган місцевого самоврядування яке саме рішення йому прийняти.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і посилання апелянта на неправильний розподіл судовий витрат.

Вирішуючи долю судових витрат суд першої інстанції вірно застосував норми статті 88 ЦПК України, а також Закону України «Про судовий збір», зокрема частини 3 статті 6, й прийшов до обґрунтованого висновку про те, що судовий збір мав бути сплачений позивачем за кожну із чотирьох окремих немайнових вимог, а в звязку з його недоплатою під час подання позову, заяв про уточнення (збільшення) позовних вимог, достягнув судовий збір вирішуючи справу по суті.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8 ОСОБА_6