Провадження №2/523/1850/16
22 липня 2015 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі головуючого судді Гудіної Н.І.
при секретарі Мельніченко А.О.
розглянув в відкритому судовому засіданні в місті Одесі
справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « КЕЙ-КОЛЕКТ» треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання правочину недійсним
Предмет іпотеки належить Позивачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 1642161, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 3025405.
12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набув усі права за укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та Позивачем та ОСОБА_4 кредитним договором та договором поруки.
12 серпня 2015 року Позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з метою отримання інформації з Єдиного реєстру речових прав щодо належного їй нерухомого майна. Приватним нотаріусом було відмовлено в наданні вичерпної інформації Позивачу з тих підстав, що власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі правочину, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5
Надати більш детальну інформацію щодо змісту правочину, на підставі якого право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за відповідачем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Позивач не має можливості.
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28 травня 2015 року (справа № 523/19527/14-ц) позовну заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено. Стягнуто солідарно з Позивача та ОСОБА_6 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за договором про і надання споживчого кредиту № 0 від 16 жовтня 2006 року в розмірі 122 557,99 доларів США, що і за курсом НБУ станом на 28.05.2015 року становить 5578777,6 грн.

Між тим, зазначене судове рішення оскаржено Позивачем до Апеляційного суду Одеської області, справу № 523/19527/14-ц призначено до розгляду на 19 жовтня 2015 року.

Таким чином, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 травня 2015 року не набрало законної сили, а тому між Позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» існує спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 00. Таким чином, дії щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки є не чинними та такими, що не можуть породжувати будь-яких правових наслідків.

Отже, передача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є зверненням стягнення на предмет іпотеки - примусовим відчуженням без згоди власника іпотечного майна - Позивача.

Позивач також звертає увагу суду, що оскаржуваний правочин вчинено під час перебування предмету іпотеки під арештом, накладеним в забезпечення позовних вимог іншого кредитора Позивача, а також необхідність застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

За викладених обставин Позивач просить визнати недійсним правочин, на підставі якого відбувся перехід права власності на нерухоме майно саме: квартиру № 49, розташовану за адресою: місто Одеса, Дніпропетровська дорога, буд. № 72 від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надав письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначив, що Позивачем не надано доказів, які б прямо вказували на недійсність оспорюваного правочину. З приводу мораторія на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, щодо відчуження такого майна без згоди власника. Відповідач вважає, що в даному випадку не можуть бути застосовані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Як зазначає Відповідач, наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності іпотекодержателя. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову (а.с.33-36).

Представник Позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представники Відповідача та третьої особи до суду не з'явились, причини неявки не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та прийняття заочного рішення.

Встановлено, що 16 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «УкрСиббанк» та Позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Позивач отримала кредит у розмірі 90 000,00 доларів США, що станом на момент підписання зазначеного договору дорівнювало 454 500,00 гривень (а.с.10-13).

Додатком 1 до вказаного договору є Графік погашення кредиту, узгоджений сторонами (а.с.14-17).

При цьому, 16 жовтня 2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 між Позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець Позивач передала іпотекодержателю ПАТ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що складається з 3 житлових кімнат та підсобних приміщень, а саме: 1-коридор, 2- кухня, 3,4,7-жилі, 5-ванна, 6-туалет, загальною площею - 62,3 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-21).

З вказаного договору вбачається, що зазначена квартира належить Позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.2006 року.

16.10.2006 року також накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, яка належить Позивачу, зареєстрована за № 523 (а.с.22).

Ринкова вартість предмету іпотеки згідно звіту незалежного оцінювача, як зазначено в іпотечному договорі, становить 589 588,00 грн.

Згідно звіту та висновку про вартість обєкта незалежної оцінки від 27.07.2015 року вартість квартири за адресою : АДРЕСА_1 складає 569 609,00 грн (а.с.130-152).

З наданих Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 документів, на підставі яких проводилась реєстрація права власності на АДРЕСА_4 вбачається наступне.

08.08.2015 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надав нотаріусу заяву про реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме : АДРЕСА_4, в якій зазначив, що 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набув усі права за укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та Позивачем кредитним договором (а.с.51).

08.08.2015 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23518476 та № 23519009 стосовно вказаної квартири за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с.53-58).

Листом від 24.12.2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомило Позивача про її право повідомити про свій намір викупити предмет іпотеки, оскільки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право самостійно обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо зобов'язання по кредитному договору Позивач не виконає (а.с.60).

Частиною 1, ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Водночас, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-УІІ. У відповідності до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року (справа №6- 57цс15), Законом № 1304-УІІ мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки (застави).

Згідно з ч. З ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку,встановленому статтею 38 цього закону.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину моя бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положеннями ст. 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України і такими, зокрема, є правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з підстав наведених вище.

На підставі викладеного, керуючись , ст. ст. 203, 215, 216, 236,228 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.10,11, 57,60,61, ч.1 ст. 77, 212- 215, 218,224-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « КЕЙ-КОЛЕКТ» треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним правочин, на підставі якого відбувся перехід права власності на нерухоме майно саме: квартиру № 49, розташовану за адресою: місто Одеса, Дніпропетровська дорога, буд. № 72 від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя-