У Х В А Л А

5 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_7, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на частину спадкового майна,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У червні 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах, а саме статей 203, 225, 229-331, 233, 1274 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав заявником надано ухвали Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року та від 3 грудня 2008 року й постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, від 19 березня 2014 року та від 27 квітня 2016 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій, зроблених на підставі наданих сторонами доказів та встановлених судами фактичних обставин про відсутність підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України для задоволення позову, оскільки судами встановлено, що ОСОБА_4 роз'яснено у відповідності до статей 1274, 1275 ЦК України зміст заяви про відмову від спадщини та він усвідомлював правову природу правочину, свої права та обов'язки.

Разом з тим, у справах, за результатами розгляду яких Верховний Суд України ухвалив надані для порівняння постанови від 19 березня 2014 року, від 21 жовтня 2015 року та від 27 квітня 2016 року, суди установивши, що позивачами у зазначених справах є особи похилого віку, за станом здоров'я потребували стороннього догляду та матеріальної допомоги, які погодилися на передачу своїх квартир, яка є їх єдиним житлом та у яких вони продовжували проживати після укладення договору дарування, у власність відповідачів лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірні договори, помилились щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникають після укладення між ними і відповідачами, дійшли висновків про наявність правових підстав для визнання недійсними спірних договорів дарування в порядку статей 203, 229, 717 ЦК України.

Отже, у справах наявні різні встановлені судами фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Верховного Суду України від 3 грудня 2008 року та від 17 лютого 2010 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справи на новий судовий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_7, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на частину спадкового майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема