Справа № 482/271/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2016 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Пазюк І.О., за участю представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відповідачів: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

29 лютого 2016 р. позивач, в інтересах якої діє ОСОБА_1, звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, який у подальшому до початку розгляду уточнила (а. с. 22). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що є власником житлового будинку № 5, розташованого по вул. Набережна в с. Себине Новоодеського району Миколаївської області.

Стверджує, що в кінці 2013 року відповідачі скориставшись тим, що вона перебувала у лікарні самовільно вселилися до її будинку та зареєструвалися в ньому. При поверненні з лікарні відповідачі змусили її проживати у літній кухні в антисанітарних умовах. Добровільно виселитися з будинку не бажають і звернення до правоохоронних органів не дали бажаного результату.

З посиланням на ці обставини і статті 317, 328, 391, 396 ЦК України, ч. 3 ст. 116 ЖК України просила усунути перешкоди у користуванні її житловим будинком шляхом виселення відповідачів та визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні представники позивача цивільний позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заявлені вимоги не визнали і просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що мали намір придбати у позивача будинок та зі згоди останньої вселилися в нього і зареєструвалися за місцем проживання. З 2013 року доглядали за позивачем, а в кінці 2015 року її забрав онук та намагається виселити їх з будинку.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР (далі ЖК), ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За правилами ч. 1 ст. 156 ЖК члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 2 ст. 156 ЖК).

В силу ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що ОСОБА_6, тобто позивач у справі, є власником житлового будинку № 5, що розташований по вул. Набережна в с. Себине Новоодеського району Миколаївської області (а. с. 4, 5).

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, тобто є чоловіком та дружиною, які власного житла не мають (а. с. 34-36).

06 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, тобто відповідачем, у порушення вимог статей 635, 655, 334 ЦК України укладено в простій письмовій формі попередній договір, за яким позивач мала намір укласти з відповідачем ОСОБА_7 про продаж останньому свого будинку за 104 000 грн (а. с. 37).

На вимогу пункту 3.1. цього договору, з метою забезпечення виконання умов договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 9 500 грн, що складали частину вартості будинку.

На підставі цих домовленостей відповідачі, тобто подружжя ОСОБА_3 вселилися до спірного будинку, де стали постійно в ньому проживати, а 27 грудня 2013 року зі згоди позивача зареєструвалися в будинку (а. с. 6).

Восени 2013 року, позивач ОСОБА_6 переїхала від родичів до власного будинку, де стала проживати разом з відповідачами визначивши між собою порядок користування житловими приміщеннями в ньому. Разом вели спільне господарство, а саме, ОСОБА_4 купляла продукти харчування, готувала їжу для позивача, прала її білизну, обробляла город і таке інше, а ОСОБА_3 допомагав позивачу по господарству.

16 травня 2014 року рішенням № 24 виконавчого комітету Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області відповідача ОСОБА_4 призначено опікуном над ОСОБА_6, тобто позивачем, а 03 червня 2014 року ОСОБА_6 складено посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради заповіт, яким вона спірний житловий будинок та земельну ділянку на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4, тобто відповідача (а. с. 40, 41).

Наведене свідчить про те, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку і набули прав і обовязків, передбачених ст. 156 ЖК.

За таких умов, підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК та ч. 1 ст. 116 ЖК.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виселення згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо особи самоправно зайняли жиле приміщення.

Проте, позивачем не надано суду жодного допустимого та належного доказу щодо самовільного вселення відповідачами до будинку позивача та їх незаконної реєстрації в ньому, а вищевикладені обставини у повному обсязі спростовують ці твердження позивача.

Крім того, визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком регулюється статтями 71, 72 ЖК та статтею 405 ЦК України. Встановлення судом обставин у вказаних нормах матеріального права, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для відповідного органу для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за рішенням суду.

Але, таких обставин судом не встановлено і позивач на них у своїй позовній заяві взагалі не посилався.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 5, що розташований по вул. Набережна в с. Себине Новоодеського району Миколаївської області шляхом виселення та визнання їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР відмовити як заявлені безпідставно.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий