Справа № 308/1285/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ЛЕСКА В.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Гулянич Тетяни Михайлівни і ОСОБА_11 про скасування заяви, за апеляційною скаргою Гулянич Т.М., від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_7, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3. звернулися до суду із зазначеним позовом до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.05.2016 залучено до участі в справі ОСОБА_11. у якості співвідповідача. Позов мотивувався незаконністю посвідчення 28.01.2013 приватним нотаріусом Гулянич Т.М. заяви спадкодавця ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про скасування заповіту, що був вчинений 04.12.2012 на ім'я ОСОБА_3., оскільки на момент посвідчення указаної заяви спадкодавець мав захворювання (зокрема, очей) і потребував стороннього догляду. Про скасування заповіту позивачі дізналися 23.12.2013 при зверненні до іншого нотаріуса по свідоцтво про право на спадщину. Позивачі просили заяву від 28.01.2013 за реєстровим № 54105145 визнати недійсною та скасувати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.06.2016 позов залишено без розгляду із підстави, передбаченої ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України.

Із зазначеною ухвалою не погодився відповідач приватний нотаріус Гулянич Т.М. У апеляційній скарзі сторона зазначила, зокрема, що:

заява ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду фактично є відмовою від позову, між тим, суд розглянув цю заяву без особистої участі заявниці, не переконавшись у її дійсному волевиявленні; не була вислухана думка відповідача ОСОБА_11.; позов був поданий двома особами, тоді як заяву про залишення позову без розгляду було підписано лише одним із позивачів і суд не з'ясував думку іншого позивача щодо підтримання позову та заяви про залишення його без розгляду; на думку сторони, подача заяви про залишення позову без розгляду була зумовлена тим, що у судовому засіданні 20.05.2016 представником відповідача Гулянич Т.М. було заявлено клопотання про витребування доказів, що свідчать про підроблення медичної документації, на підставі якої було проведено комплексну судово-медичну експертизу, однак, суд, не вирішивши цього клопотання, у наступному засіданні задовольнив заяву про залишення позову без розгляду. Просить ухвалу скасувати як незаконну, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші учасники процесу ухвалу суду не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3., які апеляцію визнали і водночас пояснили, що заяви про залишення позову без розгляду відповідали їх дійсному волевиявленню на час їх подання та вирішення судом, але з огляду на зміст апеляції, в якій ОСОБА_2, на її думку, фактично звинувачується у підробленні медичної документації, ухвалу слід скасувати, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Зі Свідоцтва серії НОМЕР_1 про шлюб, виданого Відділом ДРАЦС по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 26.04.2014, убачається, що 26.04.2014 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9, після державної реєстрації шлюбу її прізвищем є «ОСОБА_3» (а.с. 58 т. 1). Поряд із цим, у документах, що у подальшому подавалися суду від імені цієї особи чи нею особисто, вона вказувалася і як «ОСОБА_3.» і як «ОСОБА_3.», у процесуальних документах суд теж продовжував іменувати цього позивача і як «ОСОБА_3.» і як «ОСОБА_3.», а оскаржувану ухвалу постановив указавши у її вступній і резолютивній частинах позивача як «ОСОБА_3.».

01.06.2016 до Ужгородського міськрайонного суду за вх. № 19710 надійшла датована цим днем спільна заява позивачів, у якій такими зазначені ОСОБА_2 і ОСОБА_3., що була підписана ОСОБА_2 і ОСОБА_3., якою вони просили у зв'язку зі «знаходженням шляху для примирення з відповідачами та за станом здоров'я обох позивачів» залишити їх позов без розгляду (а.с. 148 т. 2).

13.06.2016 до суду за вх. № 21183 надійшла датована цим днем друга спільна заява позивачів, у якій такими зазначені ОСОБА_2 і ОСОБА_3., що була підписана ОСОБА_2 і ОСОБА_3., якою вони повідомили, що заяву, подану ними 01.06.2016, підтримують, просять її розглянути без їхньої участі та адвоката, «причини залишення заяви без розгляду вказані в заяві від 01.06.2016» (а.с. 211 т. 2).

В апеляційному суді ОСОБА_2 і ОСОБА_3. визнали апеляцію, але одночасно пояснили, що обидві заяви вони подавали суду першої інстанції, підписали їх особисто, заяви відображали їхнє дійсне волевиявлення, вони дійсно бажали саме залишення їх спільного позову без розгляду. Визнання апеляції позивач ОСОБА_2 умотивувала лише тим, що не згідна із, як вона вважає, її фактичним обвинуваченням у підробленні медичної документації, тому на час апеляційного розгляду її позиція змінилася і вона хоче, щоб ухвалу суду було скасовано, а справу - повернуто до місцевого суду, де в ході подальшого розгляду буде з'ясовуватися питання щодо цієї документації.

Таким чином, позивачі подали дві заяви, якими просили залишити їх позов без розгляду, позивачі підтвердили відповідне первісне клопотання, просили вирішити процесуальне питання без їх участі та без їхнього представника, тому доводи апеляції щодо подання заяви лише одним із позивачів, відсутності відповідного волевиявлення іншого позивача та нез'ясування судом дійсного волевиявлення позивачів суперечать обставинам справи, необґрунтовані й не можуть бути враховані. На час вирішення заяв позивачів у суду першої інстанції не було підстав для сумнівів у їх дійсному волевиявленні, у бажанні саме залишити позов без розгляду, а не відмовитись від нього, що відповідає й поясненням позивачів у апеляційному суді, у якого теж сумнівів щодо цих обставин не виникає.

Пред'явлення позову, його підтримання є виключним правом позивача, який з урахуванням правил щодо диспозитивності цивільного процесу на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами і одним із них є подання заяви про залишення позову без розгляду (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, ст. 15 ч. 1, ст.ст. 27, 31, ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України). Діючи у процесі вільно, на власний розсуд, сторони мають діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки, зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 27 ч. 3 ЦПК України). Право позивача відмовитися до закінчення розгляду судом першої інстанції справи по суті від конкретного судового процесу (ст.ст. 192-194 ЦПК України) не залежить від волі інших осіб, інших учасників процесу і не може обумовлюватися такою волею, необхідністю та/або можливістю реалізації процесуальних прав іншими учасниками процесу тощо.

Істотне значення має волевиявлення позивачів саме на час подачі відповідної заяви (заяв) і на час їх вирішення судом згідно із нормами ЦПК України, тобто, значення має дотримання норм цивільного процесуального закону на момент постановлення відповідної ухвали. На час вирішення заяв позивачів Ужгородський міськрайонний суд мав підстави для застосування положень ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України і належним чином умотивував ухвалу від 16.06.2016 про залишення заяви без розгляду (а.с. 215-216 т. 2).

Обставини, що виникли після ухвалення судового рішення, що перевіряється апеляційним порядком (у т.ч., зміна правової, процесуальної позиції позивачів за їхнім розсудом), не можуть слугувати підставами для скасування судового рішення, оскільки не існували в момент його ухвалення. Так само не впливає на законність ухвали про залишення заяви без розгляду думка інших, окрім позивачів, учасників процесу, а з урахуванням того, що кожен із позивачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (ст. 32 ч. 1 ЦПК України), за відповідних обставин не виключається і можливість залишення без розгляду позову не всіх позивачів, які пред'явили вимоги, а лише одного або кількох із них. Міркування сторони, яка подала апеляцію, щодо ймовірних мотивів для залишення позову без розгляду є недопустимими у доказуванні припущеннями (ст. 60 ч. 4 ЦПК України) і не мають значення для оцінки законності ухвали з точки зору дотримання відповідної процедури. Поза тим, як ці міркування, так і доводи позивачів, що стосуються достовірності (недостовірності) медичної документації за наявності для того підстав можуть бути перевірені встановленим порядком за ініціативою будь-якої особи, яка вважає свої права у зв'язку із цим порушеними.

Визнання апеляційної скарги позивачами із наведених ними мотивів не може бути враховане апеляційним судом із метою скасування ухвали суду першої інстанції, позаяк не стосується фактів, які у контексті оцінки волевиявлення позивачів і пов'язаного із ним судового рішення не мають значення по суті, прийняття такого визнання є правом апеляційного суду, а не його обов'язком (ст. 300 ч. 5 ЦПК України).

Насамкінець, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, не позбавлена права звернутися до суду повторно (ст. 207 ч. 2 ЦПК України).

Відтак, ухвалу про залишення заяви без розгляду постановлено із додержанням вимог закону, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України апеляцію слід відхилити, ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Гулянич Тетяни Михайлівни, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді