У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 30 січня 2009 року кредитного договору № MKG0BL00000001 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 9 500 грн із кінцевим терміном повернення до 29 квітня 2009 року.

Вказувало, що відповідач, у порушення умов кредитного договору, зобов'язання за цим договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

З огляду на викладене, просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 46 996 грн 61 коп., з яких 9 500 грн заборгованість за кредитом, 565 грн 07 коп. заборгованість за відсотками, 34 455 грн 51 коп. пеня, 250 грн штрафу (фіксована частина), 2 226 грн 03 коп. штрафу (процентна складова).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 684 грн 69 коп., у тому числі пеня у розмірі 5 208 грн 66 коп. та 250 грн штрафу (фіксована частина), 2 226 грн 03 коп. штрафу (процентна складова).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, суди попередніх інстанцій обґрунтовано частково задовольнили позов, оскільки у зв'язку з пред'явленням банком позову та ухваленням Тячівським районним судом Закарпатської області рішення від 17 жовтня 2012 року, мало місце переривання строку позовної давності, який з вказаної дати почав рахуватися заново.

Позивач звернувся до суду з позовом 06 серпня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що підстав для застосування строку позовної давності у цій справі немає, суди правильно стягнули з відповідача заборгованість (пеню та штраф) за укладеним договором.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В. Іваненко Ю.Г.