АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 2-р/761/23/16 Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Васильченко СвітланиОлександрівни - представника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про роз′яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по овердрафту та по нарахованим процентам.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до суду із заявою про роз′яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по овердрафту та по нарахованим процентам.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про роз′яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по овердрафту та по нарахованим процентам відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник заявника подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою роз′яснити резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по овердрафту та по нарахованим процентам стосовно того, в якій валюті підлягає стягненню сума заборгованості за договором овердрафта.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачу є незрозумілим, яка сума має бути стягнута в гривні - в розмірі 873 320,76 грн. чи сума в гривні еквівалента 109 (сто дев'ять тисяч триста три) долари США 09 центів станом на день винесення /виконані рішення суду. Двозначність в рішенні викликає труднощі в його виконанні. Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не роз'яснив своє рішення в частині визначення єдиної валюти виконання судового рішення та єдиної суми, яка стягнута з відповідача.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про роз′яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по овердрафту та по нарахованим процентам, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду викладено в ясній та зрозумілій формі, в ньому чітко і конкретно зазначені висновки суду по суті заявлених позовних вимог (як просив позивач у позовній заяві), а тому підстав для його роз'яснення немає.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись.

Згідно статті 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом положення статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» суму заборгованості за овердрафтом в розмірі 109 303 (сто дев'ять тисяч триста три) долари США 09 центів, що за курсом НБУ станом на 05.12.2011 становить 873 320 (вісімсот сімдесят три тисячі триста двадцять) гривень 76 копійок та 2 823 (дві тисячі вісімсот двадцять три) гривни 00 копійок судового збору (а.с. 69-71 том 1). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року залишено без змін (а.с. 233-234 том 2).

09 квітня 2015 року представник позивача отримав виконавчий лист (а.с. 239 том 2).

У поданій заяві до суду позивач просив роз'яснити резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року стосовно того, в якій валюті підлягає стягненню сума заборгованості з ОСОБА_5.

Колегія суддів вважає, вказані вимоги у заяві виходять за межі положення статті 221 ЦПК України щодо правових підстав для роз'яснення рішення, судове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року є зрозумілим, його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про роз′яснення рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що рішення суду викладено в ясній та зрозумілій формі, в ньому чітко і конкретно зазначені висновки суду по суті заявлених позовних вимог (як просив позивач у позовній заяві), а тому підстав для його роз'яснення немає.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрсиббанк» щодо не роз'яснення судом першої інстанції рішення в частині визначення єдиної валюти виконання судового рішення та єдиної суми, яка стягнута з відповідача не грунтується на висновках суду першої інстанції по суті розглянутих вимог та вимогах закону, відповідно до яких грошове зобов'язання має бути виконане в національній валюті України - гривні. Це правило кореспондує положенням ст. 99 Конституції України, відповідно до якої грошовою одиницею України є гривня, а також ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", якою встановлено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Васильченко Світлани Олександрівни - представника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: