Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 30 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивальник отримала кредит на суму 197 375,13 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2017 року.

01 листопада 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме: нежиле підвальне приміщення загальною площею 75,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нежиле приміщення підвалу загальною площею 125 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 15 квітня 2014 року становить 319 348,04 доларів США, що еквівалентно 2 551 590 грн 83 коп., просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року у розмірі 319 348,04 доларів США, що за курсом 7,99 грн за один долар США відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 15 квітня 2013 року складає 2 551 590 грн 83 коп. звернуто стягнення на нежиле підвальне приміщення загальною площею 75,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на нежиле приміщення підвалу загальною площею 125 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 01 листопада 2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле підвальне приміщення загальною площею 75,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на нежиле приміщення підвалу загальною площею 125 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві приватної власності ОСОБА_3, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, в сумі 319 348,04 доларів США, що еквівалентно 2 551 590 грн 83 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 123 691,39 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13 039,28 доларів США; заборгованості з комісії - 3 960,00 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання забов'язань - 163 420,52 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штрафу - 152 205,56 доларів США (процентна складова), шляхом реалізації предмету іпотеки з правом ПАТ КБ «ПриватБанк» на укладення договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_3 всіх повноважень продавця за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на суму 197 375,13 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме: нежиле підвальне приміщення загальною площею 75,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нежиле приміщення підвалу загальною площею 125 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки складає 1 301 094 грн 63 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 15 квітня 2014 року виникла заборгованість у сумі 319 348,04 доларів США, що еквівалентно 2 551 590 грн 83 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, оскільки позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, допустив заборгованість, у зв'язку із чим банк набув право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, змінивши резолютивну частину рішення у відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Проте повністю погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_4 становить 319 348,04 доларів США, що еквівалентно 2 551 590 грн 83 коп.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку»за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель (банк) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Тобто, початкову ціну предмета іпотеки, виходячи із способу звернення стягнення на нього, мав визначити суд, а також перевірити та зазначити загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки у відповідності до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Про необхідність зазначення у резолютивній частині рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ціни у грошовому виразі зазначено і в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Проте апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на те, що продаж ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за ціною, визначеною шляхом проведення експертної оцінки суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу, з наданням банку права здійснення всіх дій, пов'язаних з продажем, не може розцінюватись як визначення початкової вартості предмета іпотеки, необхідність зазначення якої містять норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Також слід звернути увагу суду, що у ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості, суд може стягнути в іноземній валюті лише суму заборгованості, відсотки та штрафи, тоді як пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання стягується в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська