Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Ковальова Ю.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/8411/15
21 квітня 2016 року Справа № 22ц/778/1520/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про стягнення грошових коштів за договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" (далі-Товариство) про повернення безпідставно набутого майна, стверджуючи на тому, що 08.09.2015 року він підписав з відповідачем договір фінансового автолізингу за № 000880. На виконання договору сплатив Товариству адміністративний платіж у розмірі 16 700 грн.. Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов, зокрема не підписана Додаткова угода № 3 до договору щодо встановлення графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, яка є обов'язковою та не отримав всієї інформації про фінансову послугу за отриманням якої він звернувся до Товариства, вважав, що угода не є укладеною, а тому прохав на підставі ст.1212,1214 ЦК стягнути на його користь 16 700 грн., три відсотки річних за час користування грошовими коштами у розмірі 28 грн. 82 коп.. не отриманий дохід у сумі 16 700 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. і судові витрати пов'язані з оплатою судового збору.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2015 року позов задоволено частково. На користь позивача суд присудив 16 700 грн., як безпідставно набуте майно, 28 грн. 82 коп. - 3% річних за користування коштами, 6000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу та 243 грн. - сплачений судовий збір.

В апеляційній скарзі Товариство покликало суд скасувати судове рішення з ухваленням нового, зазначаючи, що суд неправильно визначив обставини справи й невірно застосував норми матеріального права щодо вимог про визнання спірної угоди неукладеною, наявності підстав для стягнення коштів про які йшлося у заявлених вимогах.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції й ухвалює нове рішення в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 08 вересня 2015 року позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" був підписаний договір фінансового лізингу з додатками, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль "ЗАЗ Sens hatchdack", вартістю 6970,21 доларів США (163800 грн.) та передати предмет лізингу у власність позивача (а.с.12).

Після підписання договору заявник загалом сплатив Товариству адміністративний платіж у сумі 16 700 грн. (а.с.20).

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна заявник вважав договір фінансового лізингу є неукладеним, так як не було додержано вимоги закону про всі істотні умови договору, й, окрім того, Товариство не надало йому повну інформацію про послугу лізингу, що є порушенням ст.15 Закону країни "Про захист прав споживачів".

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що за умовами п.2.1 Договір лізингу набуває чинності з моменту його підписання, а додатки до Договору є його невід'ємною частиною (п.16.13 Договору). Оскільки, передбачений договором Додаток № 3 з графіком покриття витрат та виплат лізингових платежів не підписаний то на думку суду сторони не погодили істотні умови для такого характеру угод, а тому він не є укладеним й на підставі ст.1212 ЦК сплачені позивачем кошти мають бути повернуті з нарахуванням процентів за користування ними (ст.536 ЦК).

Погодитись з висновками місцевого суду повністю не можна.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Договір вважається укладеним, якщо сторони в необхідній належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не передбачена.

Договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Отже, у результаті укладення договору виникає договірний правочин, момент виникнення якого одночасно вважається моментом виникнення цивільних прав та обов'язків сторін цього правочину. З цього моменту на відносини сторін поширюється дія норм закону, інших актів цивільного законодавства, що стосуються даного виду договорів.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов'язані з його недійсністю. Такими наслідками, зокрема може бути відшкодування збитків, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Таким чином, не будучи нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, спірний договір лізингу не є укладеним, а тому в разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.1212-1215 ЦК України).

Згідно з абз.2 ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

За ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як зазначено у ч. 3 згаданої статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У частині 2 статті 1214 ЦК України йдеться, шо у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За обставин, на які посилається позивач, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено.

При цьому стягнення процентів судом першої інстанції на підставі ст.536 ЦК є помилковим, оскільки вказана норма права не регулює спірні правовідносини, які виникли між сторонами.

Враховуючи наведене, у районного суду не було правових підстав задовольняти позов щодо стягнення процентів за користування збереженими без достатньої правової підстави коштами з посиланням на ст.536 ЦК.

Стосовно заявлених у справі вимог про компенсацію витрат на правову допомогу.

За змістом ст.ст.79,84 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати пов'язані з проведенням експертизи та на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених вимог (ст.88 п.1,2 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2015 року між позивачем та адвокатом Каталіним В.В. укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно довіреності від 31.01.2015 року заявник уповноважив адвоката на представництво в судових органах.

Загальна вартість юридичних послуг оцінена у 6000 грн..

До складу згаданих оплатних послуг зокрема включені: попередні консультації, підготовка процесуальних документів, витребування доказів, аналіз матеріалів справи (а.с.48).

Складання процесуальних документів, збирання доказів, вивчення матеріалів справи не може розцінюватися як вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання, оскільки такі мають вчинятися судом і особа має право на відшкодування витрат на правову допомогу якщо той, хто надавав таку, брав участь у проведенні цих дій в порядку ст.200 ЦПК України (наприклад огляд доказів (ст. 140 ЦПК України).

Перелік дій, які вчинені особою, яка надає стороні правову допомогу особі, яка бере участь у справі, і виникнення права в останньої на їх відшкодування визначений ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи яка надавала правову допомогу і саме при вчиненні процесуальних дій у суді.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі.

Із Журналів судових засідань убачається, що учасники процесу в судових засіданнях не приймали участі.

Адвокат Каталін В.В. за довіреністю мав повноваження представника позивача й він також участі у судових засіданнях не приймав (а.с.23).

Відповідно до п.3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Такого документа на розсуд суду не представлено.

Частиною 1 ст.56 ЦПК передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі (ст.56 ЦПК).

У матеріалах справи відсутні дані про те, що представника заявника було допущено до участі в розгляді справи як особу, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу помилковий.

Стаття 215 ЦПК зобов'язує суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Саме ця сума за рішенням суду відшкодована заявнику.

Втім, водночас, суд стягнув і із відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., що вказує на повторну сплату зазначених судових витрат.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про часткове задоволення позову у зв'язку із мотивів не укладення спірної угоди, втім не взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, однак суд вірно вирішив справу по суті в частині повернення грошових коштів.

Керуючись ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2015 року у цій справі в частині стягнення процентів, витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволені заявлених вимог у справі про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами у сумі 28 грн. 82 коп. та 6 000 грн. на компенсацію витрат на правову допомогу відмовити.

Решту рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на відшкодування судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору 60 грн. 28 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: