Номер провадження: 22-ц/785/7094/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист прав споживачів та визнання поруки припиненою, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживачів, встановлення фактів невиконання умов кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 січня 2015 року ПАТ «Альфа Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.06.2007 року ЗАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 16 633,78 доларів США.

Відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 15.06.2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_5 поручилась за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору.

У порушення умов Договору, Відповідачі, свої зобов'язання належним чином не виконали, в результаті чого станом на 15.11.2014 року у них виникла заборгованість за кредитом - 6447,21 дол. США, що еквівалентно - 99367,09 грн., за відсотками - 311,60 дол. США, що еквівалентно - 4802,51 грн.. Крім того, у зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту було нараховано пеню у розмірі 409,17 доларів США, що еквівалентно 6 306,30 гривень.

На підставі зазначеного, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з навдених у позовній заяві правових підстав.

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання поруки припиненою. Так зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2007 року, між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладений Кредитний договір. Відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 16 633,78 доларів США на строк по 15 червня 2013 року та зі сплатою 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

15.06.2007 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений Договір поруки.

Однак, ОСОБА_5 вважає, що поруки є припиненою за наступних підстав.

Так з 01.09.2008 року ОСОБА_7 було підвищено процентну ставку по Кредитному договору від 15 червня 2007 року з 12% річних на 14,5% річних. Відповідно було змінено і розмір щомісячного ануїтетного платежу по Кредитному договору. При цьому Поручитель своєї згоди на зміну основного зобов'язання (збільшення і відсоткової ставки та розміру щомісячних ануїтетних платежів) не надавав.

Крім того, 10.04.2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як Поручителем було підписано Договір про внесення доповнень №1 до Договору поруки від 15.06.2007 року, яким змінили дату повернення кредиту з 15.06.2013 року на 15.06.2017 року. У п. 2. Договору про внесення змін і доповнень до Договору поруки від 15.06.2007 року зазначено, що «всі інші умови Договору залишаються без змін і Сторони підтверджують по ним свої зобов'язання». Новий графік погашення заборгованості Поручителем не підписувався і їй його не надавали.

Таким чином, з 10.04.2009 року, без згоди поручителя було ще раз збільшено розмір відповідальності з 23420,34 доларів США до 29375,41 доларів США, тобто на 5955,07 доларів США.

На підставі викладеного, позивачка за зустрічним позовом просили визнати поруку ОСОБА_5, встановлену Договором поруки № 490040326- II від 15 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» - припиненою з 01.09.2008 року.

ОСОБА_4 також звернувся з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_5 про захист справ споживачів, встановлення фактів невиконання умов кредитного договору. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2007 року, між ПАТ «Альфа-Банк» та Позичальником був укладений Кредитний договір від 15 червня 2007 року.

У пункті 2.1. Кредитного договору зазначається, що ПАТ «Альфа-Банк» надає Позичальнику кредит у розмірі 16 633,78 доларів США, а Позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, кредитні кошти призначалися для придбання Транспортного засобу: MITSUBISHI, LANSER, 2007 року випуску.

15 червня 2007 року, між ПАТ «Альфа-Банк» та Поручителем був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 поручилася перед ПАТ «Альфа-Банк» відповідати за невиконання зобов'язань ОСОБА_4 за вищезазначеним Кредитними договором.

Однак, після укладення Кредитного договору від 15 червня 2007 року у ПАТ «Альфа-Банк» виникли деякі труднощі у видачі кредиту у розмірі 16 487,77 доларів США, а тому Позичальник був змушений позичати грошові кошти в інших осіб.

Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 16 633,78 доларів США Позичальнику не видав. Якщо якісь грошові кошти і були видані за Кредитним договором № 490040326 від 15 червня 2007 року, то у значно меншому розмірі, ніж 16 633,78 доларів США.

На підставі викладеного, заявник просить встановити юридичний факт невиконання ПАТ «Альфа-Банк» умов Кредитного договору від 15 червня 2007 року щодо видачі позичальнику ОСОБА_4 кредиту у розмірі 16 633,78 доларів США.

В процесі розгляду справи представник Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» просив задовольнити заявлені позовні вимоги, а у задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. В останнє судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив справу розглянути у його відсутність.

Представник ОСОБА_4 в процесі розгляду справи просила відмовити у задоволенні позовних вимогах ПАТ «Альфа-Банк» та задовольнити зустрічні позовні вимоги. В останнє судове засідання не зявилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про розгляд справи неодноразово повідомлялась за місцем реєстрації, проте судову кореспонденцію не отримує.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ «АльфаБанк» задоволено у повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони по справі не з'явилися, але про розгляд справи вони були сповіщені належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток з зазначенням часу і місця розгляду справи, при цьому від представника ПАТ «Альфа Банк» ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення у яких наведено доводи про залишення апеляційної скарги без задоволення, та від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з її хворобою, однак документу підтверджуючого поважність причини неявки та неможливість представника бути присутньою у судовому засіданні долучено до заяви не було. Тому, відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін у справі до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 та письмові заперечення представника позивача ПАТ «Альфа- Банк» - ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Як зазначено у ч.ч.1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2007 року між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №490040326, за яким позичальнику було передано грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 16 633,78 дол. США на строк до 15 червня 2013 року із сплатою 12 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку (т. 1 а.с. 5-10), та згідно до умов договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490040326 від 15.06.2007 року від 10 квітня 2009 року дату останнього повернення кредитних коштів було змінено на 15 червня 2017 року (т. 1 а.с. 11).

Одночасно у забезпечення зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки №490040326П, за яким поручитель зобовязався відповідати перед ОСОБА_7 солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором ( т.1 а.с.19), згідно до умов договору про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки №490040326П від 15.06.2007 року від 10 квітня 2009 року де було змінено дату останнього повернення кредитних коштів на 15 червня 2017 року, чим продовжено поруку (т. 1 а.с. 20).

У порушення умов кредитного договору та доповнень до нього позичальник не виконав зобовязання за кредитним договором. 02 грудня 2014 року позичальнику та поручителю направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яка залишена без задоволення ( т.1 а.с. 22).

Станом на 15 січня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 110 475,90 гривень, в тому числі: за кредитом - 99 367, 09 гривень, по відсоткам 4 802, 51 гривень, пеня 6 306,30 гривень ( т.1 а.с.25).

За таких обставин, вирішуючи спір, та задовольняючи позов банку суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник, відповідач ОСОБА_4, та поручитель, відповідач ОСОБА_5, не виконали взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаними договорами. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд безпідставно не відклав розгляд справи 06 липня 2016 року за клопотанням представника відповідача у звязку з тим що судове засідання за зустрічною позовною заявою мало відбутись вперше не приймаються до уваги за таких підстав.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду на 25 травня 2015 року (а.с. 51 т.1).

02 липня 2015 року та 30 вересня 2015 року відповідачем ОСОБА_5 до суду було подано зустрічну позовну заяву (а.с. 76-77, 146-147 т. 1).

14 березня 2016 року представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 до суду також було подано зустрічну позовну заяву (а.с. 190-194 т. 1), до якої було долучено клопотання про витребування доказі.

Ухвалою суду від 14 березня 2016 року клопотання було задоволено та витребувано від ОСОБА_7 оригінал заяви про видачу готівки.

В судове засідання 06 липня 2016 року представником ОСОБА_7 було надано оригінали документів у тому числі оригінал заяви про видачу готівки ( які були оглянуті судом та завірені копії долучено до матеріалів справи (а.с. 6-11 т.2)

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки.

Відповідачі за первісним позовом скористалися своїми процесуальними правами на власний розсуд і не зявилися в судове засідання без поважних причин, тому немає підстав вважати, що судом порушені їх права на участь в судовому засіданні, інших клопотань заявлено не було.

Доводи наведені, в апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 про те, що рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції необргунтовано прийняв до уваги розрахунок заборгованості за кредитом ОСОБА_7, та відхилив розрахунок який надав до суду відповідач ОСОБА_4, не приймається до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідачі повинні були довести в судовому засіданні суду першої інстанції обставини, на які посилались як на заперечення проти позову, але в суді першої інстанції не надали належних доказів у підтвердження вказаних заперечень, тому ці обставини є не доведеними. До апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 також не надано ніяких належних доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо розрахунку заборгованості.

У пункті 29 постанови №5 Пленуму «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

Згідно із п. 5.1 кредитного договору від 15 червня 2007 року кредитор має право вимагати ( в тому числі і в судовому порядку ) від позичальника дострокового виконання зобовязань за договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення позичальником зобовязань за цим договором ( т. 1 а.с. 5-8).

У пункті 3.1, 3.2 договору поруки від 15 червня 2007 року зазначено, що Боржник та поручитель відповідають перед ОСОБА_7 за порушення обов'язків, перелічених у статті 2 цього Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед ОСОБА_7 у тому ж обсязі, що і Боржник. Передбачена статтею 3.1. цього Договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у пункті 2.1. цього Договору (а.с.19).

З наданих ОСОБА_7 документів, оригінали яких були досліджені судом першої інстанції, вбачається, що вимога про дострокове погашення боргу від 15 грудня 2014 року боржнику та поручителю були направлені ОСОБА_7 рекомендованою поштою, що свідчить про те, що позивач ОСОБА_9 - ОСОБА_7 належним чином повідомив боржника та поручителя про дострокове погашення кредиту (т. 1 а.с. 22).

Крім того, за загальним правилом предявленням вимоги до боржника та поручителя є як направлення/вручення їм вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до них позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм належну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

При розгляді справи в суді першої інстанції, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не спростували наданий ОСОБА_7 розрахунок заборгованості за кредитним договором, та у апеляційній скарзі відповідача також не міститься обгрутованих мотивів на спростування вказаного доводу.

Не заслуговують на увагу й інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і не грунтуються на законі.

Отже, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення вимог, які містить апеляційна скарга немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 відхилити, рішення Суворовсьокого районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_10

ОСОБА_2