АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Скакун К.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації, третя особа - директор Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації ОСОБА_3, про поновлення на роботі і оплата за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до Департаменту освіти і науки Чернівецької облдержадміністрації, третя особа - директор Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА ОСОБА_3, про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням 22 сесії 5 скликання Чернівецької обласної ради від 24 вересня 2008 №222-22/08 та наказу Головного управління освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації від 24 вересня 2008 №289-к він призначений на посаду директора Вижницької загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІІ ступенів ім. Н. Яремчука (далі Вижницька ЗОШ-інтернат) та з ним укладений безстроковий трудовий договір на невизначений строк.

Посилався на те, що 01 вересня 2010 року його переведено на контракт терміном дії ____________________________________________________________________________

№22-ц/794/1430/16 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.Ю.

Категорія: 54 Доповідач: Литвинюк І.М.

з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2015 року, що значно порушило трудові права. З наказом Головного управління освіти і науки (далі ГУОН) про переведення на контрактну форму трудового договору його не ознайомлювали. Запис у трудовій книжці про переведення на контракт відсутній.

01 вересня 2010 року з ним було укладено новий контракт з терміном дії з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року. Запис у трудовій книжці про укладання контракту також не зроблено.

31 серпня 2016 року його звільнено з посади директора комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат» у звязку із закінченням терміну дії контракту, який не оформлений належним чином. Підставою звільнення також є висновок постійної комісії з питань приватизації та управління обєктами спільної власності територіальних громад Чернівецької обласної ради від 26 серпня 2016року, який носить погоджувальний характер.

Звільнення вважає незаконним і необґрунтованим, відбулося із порушенням п.6.1 Статуту школи-інтернату та п.1.1 Посадової інструкції директора школи інтернату, затвердженої наказом ГУ ОН від 08 лютого 2010 року № 52, його не було попереджено про звільнення до 30 червня 2016 року. Про остаточний намір директора Департаменту ОСОБА_3 звільнити його з посади директора він дізнався 31 серпня 2016 року після виклику у відділ кадрів Департаменту, де його ознайомили з наказом про звільнення.

Зазначав, що з 01 вересня 2016 року не працює. Про остаточний намір директора Департаменту ОСОБА_3 звільнити його з посади директора дізнався 31 серпня 2016 року після виклику у відділ кадрів Департаменту освіти і науки Чернівецької державної адміністрації, де його ознайомили з наказом про звільнення.

В порушення ст. 116 КЗпП України у день звільнення йому не виплачено всіх належних сум, а розрахунок проведено тільки 06 вересня 2016 року.

Також вважав, що незаконним звільненням йому завдана моральна шкода, яка виразилася у душевних переживаннях та моральних стражданнях, депресії, тривожності, втраті соціальних звязків з колективом.

Просив визнати незаконним укладення Департаментом освіти і науки Чернівецької державної адміністрації контракту від 01 вересня 2015 року з ним, як з директором комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат». Визнати незаконним його звільнення з посади директора та скасувати наказ Департаменту від 31 серпня 2016 року №259-к. Поновити його на посаді директора комунального закладу «Вижницька загальноосвітня школа-інтернат». Визнати, що він перебуває у трудових відносинах з Департаментом освіти і науки Чернівецької ОДА на підставі безстрокового трудового договору. Стягнути з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01 вересня 2016 року до дня поновлення на роботі з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів, який на день предявлення позову становить 407 грн. 38 коп. на день. Стягнути з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА на його користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн..

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним укладення Департаментом освіти і науки Чернівецької облдержадміністрації контракту від 01 вересня 2015 року з ОСОБА_1, як директорам комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат».

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат» та скасовано наказ Департаменту освіти і науки від 31 серпня 2016 №259-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат».

Стягнуто з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з роботи з 01 вересня 2016 року до моменту поновлення на посаді з розрахунку 407 грн. за кожний календарний день.

Стягнуто з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 200 грн.

На дане рішення Департамент освіти і науки Чернівецької ОДА подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що ОСОБА_1 відповідно до поданої заяви 31 серпня 2010 року був переведений на контракт за власним волевиявленням. Посада директора школи відноситься до посад педагогічних працівників, і чинне законодавство надає право призначати на посаду директора загальноосвітнього навчального закладу за контрактом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладення строкового контракту з позивачем суттєво погіршило його правове становище, оскільки відповідно до трудового законодавства позивач повинен працювати за безстроковим трудовим договором.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням 22 сесії 5 скликання Чернівецької обласної ради від 24 вересня 2008 №222-22/08 вирішено призначити ОСОБА_1 з 01 жовтня 2008 року на посаду директора Вижницької ЗОШ-інтернату.

Наказом Головного управління освіти і науки Чернівецької ОДА від 24 вересня 2008 № 289-к ОСОБА_1 призначений на посаду директора Вижницької ЗОШ інтернату в порядку переведення (п.5 ст.36 КЗпП України).

01 вересня 2010 року Головним управлінням освіти і науки Чернівецької ОДА з позивачем укладено контракт та призначено його на посаду директора комунального закладу «Вижницька ЗОШ - інтернат» з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2015 року.

01 вересня 2015 року з позивачем та Департаментом освіти і науки Чернівецької ОДА, в особі ОСОБА_3, переукладено контракт та призначено ОСОБА_1 на посаду директора комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат» з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Згідно з висновком постійної комісії з питань приватизації та управління об'єктами спільної власності територіальних громадян сіл, селищ, міст, області від 26 серпня 2016 року «Про розгляд внесеного обласною державною адміністрації подання №01.35/18-1608 від 22 серпня 2016 року та клопотання департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА від 20 липня 2016 року №01-23/1866 щодо переукладення та розірвання строкових трудових договорів (контрактів) з керівниками обласних закладів освіти, вирішено погодити департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА не продовжувати трудові відносини з директором комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат» ОСОБА_1.

На підставі контракту та вищенаведеного висновку постійної комісії, Наказом департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА за № 259-к від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора комунального закладу «Вижницька ЗОШ-інтернат» за п. 2 ст. 36 КЗпП у звязку із закінченням терміну дії контракту.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, у якому угодою сторін можуть встановлюватися певні умови, у тому числі строк його дії.

Згідно з ч.1 ст. 23 КЗпП України що трудовий договір може укладатися, зокрема: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін з підстав урахування інтересів працівника.

Заявою від 31 серпня 2010 року ОСОБА_1 погодився перейти на контрактну форму трудових відносин і 01 вересня 2010 року між ним та відповідачем було укладено трудовий контракт строком з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2015 року / а.с. 11-15, 63/. За заявою позивача від 23 червня 2015 року дію трудового контракту між сторонами було продовжено ще на 1 рік шляхом укладення контракту 01 вересня 2015 року із зазначенням про дію контракту з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року /а.с.16-20/.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України визначено як підставу припинення трудового договору закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як встановлено судом, позивач працював директором навчального закладу і відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою КМУ від 14 червня 2000 року № 963, є педагогічним працівником. Отже, на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги ст. 54 Закону України «Про освіту», яка визначає укладення контракту з педагогічними працівниками незалежно від форм власності учбового закладу освіти.

Згідно з п.п.10, 11 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМУ від 19 березня 1994 року №170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Зі змісту контракту видно, що сторони дійшли згоди щодо терміну дії контракту з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року. Тобто на час підписання контракту позивач ОСОБА_1 не заперечував проти строків його дії, погодився з ними, про що свідчить його підпис у контракті.

Отже, при підписанні контракту позивач не висловив незгоди щодо терміну його дії, на що мав право відповідно до ст. 21 КЗпП України.

14 червня 2016 року позивача було попереджено про припинення терміну дії контракту, що не заперечувалось позивачем в суді першої інстанції, а наказом від 31 серпня 2016 року звільнено з посади за п.2 ст. 36КЗпП України.

З доводами позивача про порушення його трудових прав при укладенні строкового договору погодиться неможливо, оскільки за наявності його заяви про укладення такого договору, укладання строкового трудового договору відповідало інтересам працівника та вимогам норм ч. 2 ст.23 КЗпП України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що відповідач уклав з позивачем строковий контракт протиправно, а саме, за відсутності законних підстав.

Крім цього, позивач просив визнати незаконним укладення контракту від 01 вересня 2015 року, однак згоду на укладення з ним контракту ОСОБА_1 надав ще в заяві від 31 серпня 2010 року, а контракт від 31 серпня 2015 року було укладено з позивачем на підставі його заяви про продовження дії контракту, укладеного 01 вересня 2010 року, на новий термін. Предметом ж оскарження за поданим у цій справі позовом є питання правомірності припинення дії трудового договору, а не питання правомірності його укладення у вересні 2010 року.

Враховуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що видавши наказ про звільнення позивача на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідачем дотримано умови чинного законодавства та не порушено умови контракту.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження скасування Наказу Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації від 31 серпня 2016 року № 259-к, яким звільнено ОСОБА_1 з 31 серпня 2016 року з посади у зв'язку із закінченням строку дії контракту, позивачем не надано та судом не встановлено. Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним укладення контракту, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню й решта позовних вимог, які є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації слід задовольнити, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2016 року як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права, слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації, третя особа - директор Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації ОСОБА_3, про поновлення на роботі і оплата за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: