У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» до Головного управління Держпраці у Львівській області, за участю третіх осіб: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про зупинення дії акта, визнання незаконним та його скасування, зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в якому просить зупинити дію акта проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 вересня 2015 року у відокремленому підрозділі «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» за формою Н-5, акта № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо ОСОБА_11; визнати незаконними та скасувати акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 вересня 2015 року у відокремленому підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця», за формою

Н-5, акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо ОСОБА_11 та акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо

ОСОБА_12 за формою Н-1 № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо ОСОБА_12 за формою Н-1; зобов'язати Головне управління Держпраці у Львівській області призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку ізсмертельним наслідком зі слюсарем аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_11 та машиністом бурових установок ОСОБА_12, працівниками відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», що стався 16 вересня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог посилавсяна те, що16 вересня 2016 року у ВП «Львівська дистанція водопостачання» трапився груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками із працівниками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Наказом територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області від 18 вересня 2015 року № 805 «Про призначення комісії для спеціального розслідування групового нещасного випадку із смертельними наслідками, що стався 16 вересня 2015 року з працівниками ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» було призначено комісію у складі ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13,

ОСОБА_6

Пунктом 2 цього наказу визначено, що комісія зобов'язана організувати і провести спеціальне розслідування до 1 жовтня 2015 року. 25 лютого 2016 року було складено акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 вересня 2015 року об 11:55 год. у ВП «Львівська дистанція водопостачання» та цього ж дня було складено акт № 1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ОСОБА_11.» та акт № 2 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ОСОБА_12.» форми Н-1, які одноосібно підписано головою комісії ОСОБА_7 та затверджено начальником Головного управління Держпраці у Львівській області Вільховою О.О. 21 березня 2016 року. Зазначала, що інші члени комісії відмовились підписувати дані акти та виклали окремі думки. Позивач стверджував, що дане розслідування проведено однобічно та необ'єктивно, внаслідок чого порушено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від

30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок) та складено і затверджено незаконні акти за формою Н-5 та Н-1. Також зазначав, що дані акти підписуються головою та всіма членами спеціальної комісії протягом п'яти днів після оформлення матеріалів. Стверджував, що члени комісії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовилися від підписання актів, оскільки комісія у своїй більшості дійшла висновку, що нещасний випадок стався з вини ОСОБА_15 -начальника Львівської дистанції водопостачання, про що й зазначено в окремій думці.

Також позивач посилався на те, що при складанні актів порушено п. 47, п. 54 Порядку. Комісією не з'ясованообставини та причини настання нещасного випадку. Окрім того, зазначав, що в.о. начальника відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» ОСОБА_16лише тимчасово виконував обов'язки начальника дистанції і не був роботодавцем. Крім того, стверджує, що саме ОСОБА_15 мав забезпечити та контролювати безумовне виконання ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Голова комісії описав в акті форми Н-5 неправдиву інформацію, не маючи жодних документів, які підтверджують відсутність у дистанції спецодягу, спецвзуття та засобів індивідуального і колективного захисту. Також вказував, що засоби індивідуального та колективного захисту були наявні та в необхідній кількості на каналізаційно-насосній станції, однак голова комісії це проігнорував та не взяв до уваги. Тому, позивач не вважав інших осіб, окрім начальника відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» ОСОБА_15, винними в настанні групового нещасного випадку зі смертельним наслідком. Відтак вважав, що акти за формою Н-5, Н-1 є складеними та затвердженими з порушення вимог Порядку, оскільки невірно встановлено винних осіб у настанні нещасного випадку через те, що голова комісії під час складання актів не взяв до уваги всіх фактів та обставин, які стали причиною нещасного випадку. Просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від

16 листопада 2016 року, відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ст. 22 Закону України «Про охорону праці», Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок) та виходив із того, що відповідно до аналізу наявних у справі доказів керівник підприємства ОСОБА_15 допустив порушення пунктів 2.1., 2.5., 2.14., 2.17., 2.20., 2.22., 2.29., 3.5., 7.2. Посадової інструкції начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська Залізниця», оскільки будучи у відпустці дав незаконну та протиправну вказівку на виконання робіт ОСОБА_16, який у свою чергу дав вказівку на виконання робіт із підвищеною небезпекою, що безпосередньо призвело до смерті двох осіб. Як керівник підприємства, специфікою якого є надання послуг водопостачання та водовідведення, ОСОБА_15 достовірно знав про особливості виконання робіт по прочистці каналізаційних мереж, проте не забезпечив виконання Правил охорони праці під час експлуатації водопровідно-каналізаційних споруд на залізничному транспорті та допустив працівників свого підприємства до робіт з підвищеною небезпекою, які не були забезпечені засобами захисту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій також вірно виходили із того, що згідно з п. 54 Порядку у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку. Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку. Призначати повторне розслідування у випадку незгоди із його змістом роботодавця це право керівника органу Держпраці, а не його обов'язок.

Так, суди обґрунтовано вказували, що позивач або ж інші особи мають право подати до ГУ Держпраці скаргу на оспорювані акти розслідування. Керівник органу розглядає дані скарги та за результатами розгляду має право призначити повторне чи додаткове розслідування. Після проведення такого розслідування, за його результатами оспорювані у цій справі акти можуть бути скасовані керівником органу Держпраці, а нові акти можуть бути оскаржені до суду. Отже, вимога скасувати акт за формою Н-5 і Н-1 ставиться в залежність від наслідків розгляду заяви щодо призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку та результатів його проведення.

Оскільки позивач не скористався правом на подання скарги і не ініціював перед ГУ Держпраці у Львівській області проведення повторного чи додаткового розслідування, суди вірно вважали, що ним не було дотримано вищевказаного порядку проведення розслідування, тому й не виникло у позивача права на звернення до суду, оскільки відмови у проведенні додаткового або повторного розслідування надано суду не було та нові акти не складались, при цьому зміст актів, які складені та підписані головою комісії ОСОБА_7, відповідають фактичним обставинам справи

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня

2016 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 16 листопада

2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» до Головного управління Держпраці у Львівській області, за участю третіх осіб: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про зупинення дії акта, визнання незаконним та його скасування, зобов'язання до вчинення дій за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Львові на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна