Справа № 750/8351/15-ц Провадження № 22-ц/795/1401/2016 Головуючий у I інстанції Супрун О. П. Доповідач - Мамонова О. Є.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого судді: Мамонової О.Є.

суддів: Острянського В.І., Позігуна М.І.

при секретарі: Зіньковець О.О.

за участю: представника позивача КП «ЖЕК-13» Прохоренко Н.В., відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Чепурної Н.В., представника відповідача - Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради Белавцевої О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення останніх без надання іншого жилого приміщення з державної квартири АДРЕСА_1 . Позов обґрунтований тим, що КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради є балансоутримувачем вказаного житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №70 від 16 лютого 1987 року спірну квартиру було виділено ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла і в подальшому її було знято з реєстраційного обліку за зазначеною адресою та припинено дію договору найму. У спірній квартирі залишилися проживати без реєстрації відповідачі, а саме син померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2 , який зареєстрований за іншим місцем проживання: АДРЕСА_2 , та її онук ОСОБА_1 . Відповідачам 21 січня 2015 року було направлено лист-попередження про звільнення займаної державної квартири, який залишився без реагування. Відповідачі вказану квартиру у добровільному порядку не звільнили і продовжують проживати без належних правових підстав, а тому на підставі ч.3 ст.116 ЖК України підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради, у якому просив відмовити КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення; визнати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право користування вказаним жилим приміщенням та визнати ОСОБА_1 наймачем вказаної квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_3 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з народження і по теперішній час постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання. У вказаній квартирі ОСОБА_1 проживав з наймачем - рідною бабусею ОСОБА_3 до її смерті. За життя ОСОБА_3 він був неповнолітній, із бабусею у них був спільний побут. Іншого житла ОСОБА_1 не має, його постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 ніким не оспорюється, а навпаки підтверджується актом від 18 лютого 2015 року. Після смерті бабусі ОСОБА_1 неодноразово звертався до КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації майна Чернігівської міської ради із заявами про надання йому дозволу на укладення договору житлового найму, визнання його членом сім`ї наймача та визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього (померлого) наймача, але отримав відмову у їх розгляді.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року позов КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради задоволено; виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради судові витрати в сумі 121,80 грн. з кожного; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради та задовольнити його зустрічні позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Заявник вважає висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів щодо постійного проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі до смерті наймача та ведення з наймачем спільного господарства безпідставним та таким, що не відповідає матеріалам справи. ОСОБА_1 зазначає, що його постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 підтверджується актом від 18 лютого 2015 року, довідкою зі школи від 02.02.2015 року, довідкою КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради для взяття його на військовий облік, за якою за життя зверталася сама ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 заявник несе витрати по сплаті комунальних послуг, про що свідчить відсутність заборгованості.

Як вказує заявник, за місцем реєстрації своєї матері ОСОБА_4 , яка є військовослужбовцем, за адресою: АДРЕСА_4 , він ніколи не проживав, як і його матір. Вказана будівля належить Міністерству оборони України та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців, але ні ОСОБА_4 , ні членам її сім`ї за місцем реєстрації житлова площа не виділялася.

Заявник наголошує, що його матір ОСОБА_4 з 2012 року проходила службу в м. Севастополь, а з 2014 року в с. Жовтень Одеської області. Приїжджаючи до м. Чернігова мати проживала у спірній квартирі, саме нею було укладено договір 12.02.2012 року із ТОВ «Паутіна» про підключення квартири АДРЕСА_1 до мережі Інтернет.

Заявник стверджує, що його батько відповідач ОСОБА_2 постійно проживає по АДРЕСА_2 , а тому виселення його із спірної квартири, до якої він не має жодного відношення є незаконним і таким, що суперечить нормам ст. 116 ЖК України.

У письмових запереченнях КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін рішення районного суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Чепурної Н.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Прохоренко Н.В., яка просила відхилити апеляційну скаргу та залишити в силі рішення районного суду, представника третьої особи виконавчого комітету Чернігівської міської ради та відповідача по зустрічному позову Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради Белавцевої О.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживають в квартирі АДРЕСА_1 без належної правової підстави, а тому на підставі ч.3 ст.116 ЖК України підлягають виселенню із займаної державної квартири без надання іншого жилого приміщення. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , районний суд вважав, що останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його постійного проживання у спірній квартирі до смерті наймача та ведення з наймачем спільного господарства.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом по справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином, а відповідач ОСОБА_1 - онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 6). ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 108 109, 160).

Згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 70 від 16 лютого 1987 року адміністрації та профкому Чернігівського заводу автозапчастин дозволено використовувати два під`їзди (кімнати з АДРЕСА_5 та з АДРЕСА_6 для проживання сімей.

Рішенням № 109 від 21 травня 2001 року виконавчого комітету Чернігівської міської ради гуртожитку по АДРЕСА_7 надано статус житлового з комунальними квартирами та закріплено їх за прописаними і проживаючими в них сім`ями на час прийняття рішення.

18 березня 2013 року будинок АДРЕСА_7 переданий на баланс КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради згідно акту приймання передачі основних засобів (а.с. 3-4).

Встановлено, що ОСОБА_3 була наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7 - 10).

Відповідно до актів від 18.02.2015 року та 13.08.2015 року, складених зі слів сусідів майстром КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради ОСОБА_5 , в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживає без реєстрації ОСОБА_1 з 1999 року (а.с.13,14).

Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла.

У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст.ст. 64, 65 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною 1 статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як роз`яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав разом з наймачем ОСОБА_3 до її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в квартирі АДРЕСА_1 . Він вселився у спірну квартиру та проживав у ній за усної згоди квартиронаймача, оскільки за життя останньою питання про його виселення не ставилось. На час смерті ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_1 був неповнолітнім. Зазначене підтверджується наступними доказами.

Згідно довідки Чернігівської загальноосвітньої школи I-III ступенів №33 Чернігівської міської ради за №27 від 02.02.2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно 30.05.2012 року закінчив 9-б клас цієї школи та отримав свідоцтво про базову середню освіту, місце його проживання зазначено: АДРЕСА_8 (а.с.111).

У довідці про сім`ю призовника ОСОБА_1 , виданій КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради для військкомату 30.10.2013 року, вказується, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.154).

У матеріалах справи міститься довідка Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату №2225 від 07.06.2016 року про те, що ОСОБА_1 пройшов приписку та був взятий на військовий облік 28.01.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.190).

За даними медичної картки ОСОБА_1 , виписки із історії хвороби Чернігівської обласної дитячої лікарні стаціонарного хворого ОСОБА_1 , який проходив лікування у період з 25.10.2000 року по 01.11.2000 року, а також виписного епікризу Чернігівської міської лікарні №1 із історії хвороби ОСОБА_1 , який проходив лікування у період з 22.10.2014 року по 31.10.2014 року, спірна квартира значиться як місце проживання ОСОБА_1 (а.с.222,224,225).

Мати відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 є військовослужбовцем, проходила службу у різних містах України. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 м. Севастополя №210 від 02.11.2012 року старшого матроса ОСОБА_4 з 02 листопада 2012 року було зараховано до списків частини та на всі види забезпечення (а.с.155). У зв`язку з передислокацією військової частини НОМЕР_1 з м. Севастополь до військового містечка « АДРЕСА_9 згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 20.05.2014 року ОСОБА_4 переїхала до нового місця служби (а.с.156).

На запит адвоката Квартино-експлуатаційний відділ м. Чернігова у відповіді №1241 від 23.05.2016 року повідомив, що за даними реєстраційної картки ОСОБА_1 був зареєстрований 12.01.1997 року в будинку АДРЕСА_4 та знятий з реєстрації місця проживання 25.02.2016 року. В місті Чернігові по АДРЕСА_4 на території військового містечка № НОМЕР_2 розташована будівля № НОМЕР_3 , яка належить Міністерству оборони України, перебуває на балансі КЕВ м. Чернігова та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців військових частин та установ Збройних Сил України, які дислоковані на території м. Чернігова.

У зазначений період ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_4 фактично не проживав, житлова площа на його ім`я та на членів його родини не виділялася (а.с.141).

Також у матеріалах справи мається копія договору № 4865 від 21 лютого 2012 року, укладеного між ТОВ «Паутіна» та ОСОБА_4 , про надання послуг з підключення до комп`ютерної мережі «Pautina» та надання доступу до послуг всесвітньої мережі Internet через комп`ютерну мережу, за адресою знаходження спірної квартири АДРЕСА_1 (а.с.157, 158).

Сам факт проживання відповідача ОСОБА_1 у спірній квартирі, але без реєстрації, не заперечувався у судовому засіданні представниками КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради та Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради.

Виходячи із вищевикладеного, районний суд дійшов помилкового висновку про те, що доводи ОСОБА_1 щодо його постійного проживання в спірній квартирі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що відсутність письмової згоди квартиронаймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особа не набула права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що така згода висловлювалась.

Таким чином, відсутність письмової згоди не свідчить про те, що ОСОБА_1 не набув права користування спірною квартирою, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_3 як наймача спірного житла вселився у квартиру АДРЕСА_1 , проживав у даному приміщенні з наймачем ОСОБА_3 як член її сім`ї до смерті останньої. Після смерті наймача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 продовжує проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги (а.с.80). Іншого житла ОСОБА_1 не має.

За таких обставин, зустрічний позов ОСОБА_1 у частині визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 та визнання його наймачем вказаної квартири підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог КП «ЖЕК-13» про виселення ОСОБА_1 належить відмовити.

Не підлягають задоволенню зустрічні вимоги ОСОБА_1 до КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради про визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , враховуючи наступне.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Зважаючи на те, що наймач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого припинилася її правоздатність, то вимоги ОСОБА_1 про визнання його членом сім`ї померлого наймача не підлягають захисту в силу вимог ст.16 ЦК України.

Апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради про виселення ОСОБА_2 , оскільки матеріалами справи не підтверджений факт його проживання у спірній квартирі.

Так, згідно свідоцтва про право власності від 23 жовтня 1996 року ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_10 (а.с. 120, 121). За даними адресно-довідкового відділу ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_11 (а.с. 22). З акту про проживання особи за місцем реєстрації від 21 березня 2016 року (а.с. 127) вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований і постійно з червня 1996 року проживає по АДРЕСА_11 .

Зважаючи на вищевикладене, рішення районного суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення на підставі пп. 2, 3, 4 ЦПК України із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 64, 106 ЖК України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житлом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наймачем жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_3 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом сім`ї наймача жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.
Головуючий:Судді: