У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом в обгрунтування якого посилалася на те, що під час фактичних шлюбних відносин та ведення сумісного господарства з відповідачем ними добудований житловий будинок по АДРЕСА_1 Дніпропетровського району, зроблені усі внутрішні роботи та капітальний ремонт у будинку. Майже усі роботи були зроблені у першій половині 2007 року, більша половина грошових коштів, яка витрачена на добудову та капітальний ремонт, а також на придбання побутової техніки, меблів та інших речей належали їй. Окрім того, на земельних ділянках нею особисто у 2007 році здійснено роботи по благоустрою та насаджено 45 саджанців.

Посилаючись на те, що згоди з відповідачем щодо поділу майна не досягнуто, сімейні відносини на сьогодні припинено, просила позов задовольнити, встановити з відповідачем факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку та Ѕ частину земельних ділянок площею 0, 141 га за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,10 га та площею 0,0764 га за цією ж адресою.

Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5 з січня 2007 року по березень 2013 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку № 45 загальною площею приміщень 255,7 кв.м., з яких загальна площа житлових квартир становить 241 кв.м., житлова - 37, 1 кв.м., допоміжна - 203, 9 кв. м., площа літніх приміщень - 14, 7 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: А - будинок, А-1 прибудова, а - веранда, ганок, ПГ - погріб, МЗ - мезонін, Б - гараж, о/я - оглядова яма, В - сарай, Г - вбиральня, Д - літ. Душ, Е - навіс, з/я - зливна яма, № 1 - ворота, № 2 - хвіртка, № 3 - огорожа, № 4 - огорожа, № 5 - огорожа, І - замощення, камін, які розташовані по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, у задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із норм ст. 74 СК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-93цс14, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на його недоведеність та необґрунтованість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року у справі № 2-4734/11 ОСОБА_5 з 17 листопада 2000 року по 27 квітня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, шлюб між ними розірвано рішенням суду від 27 квітня 2010 року. Цим же рішенням встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 Дніпропетровського району є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6, судом проведено його поділ в натурі між подружжям.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик