Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Довбенко Г.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості коштів за договором позики і трьох відсотків річних,

встановив:

31 Серпня 2015 року в провадження Рівненського міського суду надійшов позов ОСОБА_1, збільшений розмір позовних вимог заявою від 14 березня 2016 року, до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 78 587,00 грн. та 3% річних від простроченої суми, що становить 4 728,00 грн., а всього коштів на загальну суму 83 315 /вісімдесят три тисячі триста пятнадцять/ грн..00 коп та судових витрат в справі.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що 12 серпня 2013 року відповідач позичила в неї кошти в сумі 24 300 грн., еквівалентній 3 000,00 доларів США, які були передані в цей же день, що підтверджується власноручно написаними відповідачем договором позики та розпискою про отримання суми позики. Боржник зобовязалася повернути кошти у визначений в письмовому порядку термін до 12 березня 2014 року. Оскільки борг на сьогоднішній день, в порушення встановлених умов договору та положень ст.ст. 526,530,1046,1047,1048,1049 ЦК України відповідачем не повернуто, ОСОБА_4 зобовязана повернути їй суму основного боргу 78 587,00 грн. Крім того, відповідно чинного законодавства, у випадку порушення позичальником строку повернення отриманої суми, позичальник буде зобовязаний сплатити позикодавцю відсотки за користування чужими коштами, з розрахунку 3% річних, що на день подання позову становить 4 728,00 грн. (з врахуванням вимог ст. 625 ЦК України).

Відповідно до наданих письмових заперечень, відповідач ОСОБА_4, позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивач самовільно виправив дату повернення суми боргу, так як між ними домовленість була до 12 березня 19 року, крім того вказала, що суму в розмірі 18 000,00 грн., вже повернуто позивачу частинами. На рахунок стягнення суми трьох відсотків інфляційних категорично заперечує, оскільки строк дії договору не витік. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги в суді, вважають достатньо підтвердженими доказами передбачені чинним законодавством підстави для стягнення боргу в заявленому розмірі та судових витрат, повязаних з розглядом справи. Додатково пояснили, що позика була здійснена у валюті, в сумі 3 000 доларів США, з приводу чого в позовній заяві допущена описка. За усною домовленістю при поверненні боргу мала бути повернута відповідачу договір позики та розписка. Будь-яких коштів на виконання договору позики від ОСОБА_4 вона не отримувала. Вважають, що відповідач свідомо ухиляється від повернення боргу та перекручує дійсні факти, оскільки ухиляється від спілкування, а вимоги щодо повернення боргу залишились без реагування. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав надані суду заперечення та пояснив, що відповідач щомісячно повертає кошти в розмірі 900 грн. для погашення заборгованості, проте будь-яких доказів з цього приводу не має. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини підтверджені показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав.

Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними, в тому числі оригіналом договору позики та розписки відповідача ОСОБА_4, про отримання відповідачем позики сумі 3 000,00 доларів США, еквівалентній 24 300 грн. на час її вчинення, які були передані в цей же день позивачем ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_5 для відповідача, які остання зобовязалася віддати до 12 березня 2014 року і не повернула, підтверджується наявність боргових зобовязань відповідача на вказану суму, які мають ознаки письмового договору позики, відповідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який має виконуватись в порядку ст.1049 ЦК України, а у разі невиконання їх стороною позичальника можуть бути застосовані передбачені ст.1050 ЦК України наслідки порушення договору позичальником.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що добре знає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Остання є її сусідкою, їй відомо про укладення договору позики між сторонами. Вказала, що відповідач неналежно виконує свої обовязки, які викладені в договорі позики. Безпосередньо зі слів відповідача їй відомо, що вона винна для позивача 3 тисячі доларів СМША, які не може віддати, за що їй совісно і вона висловлювала намір їхати на заробітки в Польщу. Пізніше відповідач її повідомила, що позивач звернулася до суду, вона пропонувала посередницькі послуги для врегулювання спору із позивачами, проте ОСОБА_4 відмовилася.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що позивач є його дочкою, в серпні 2013 року до нього звернулась ОСОБА_6 та попросила позичити гроші ОСОБА_4, яку він добре знає. Так як у нього не було таких грошей він рекомендував відповідачу звернутися до його дочки ОСОБА_1 Згодом було укладено вищевказаний договір позики. В його присутності були підписані власноручно підготовлені відповідачем проект договору позики та розписка, а також передані гроші в сумі 3 000 доларів США у валюті. Коли договірні умови не виконувались належним чином, ОСОБА_5 неодноразово звертався в телефонному режимі до відповідача, але у відповідь чув обіцянки, а згодом і взагалі перестали брати трубку. Від позивачки відомо, що позика не повернута в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, у разі неповернення своєчасного позики позичальником, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ст.ст. 525, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, якщо у зобовязанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.

З урахуванням встановлених обставин у відповідності до вказаних норм закону, суд вважає доведеними обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача кошти за договором позики .

Відповідно Закону України від 12.07.2001 р. №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», передбачається стягнення процентів за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки НБУ .

Верховний суд України, правова позиція якого наведена у постанові від 18.07.2012 р. №6-79цс12 та постанові від 30.05.2012 р. №6-48цс122. ВСУ вважає, що договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦКУ).

На підставі позовних вимог та доводів сторони позивача в суді, що не спростовано відповідачем, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зобовязання щодо повернення позики не виконала до цього часу.

Розрахунок коштів позики проведений позивачем в національній валюті із урахуванням курсу долара США до гривні станом на час уточнення позовних вимог в сумі 78587 грн. і нарахуванням 3% річних від простроченої суми, що становить кошти в сумі 4 728,00 грн, приведений позовною заявою, не спростований відповідачем та його представником на час судового розгляду справи, приймається до уваги судом.

Покликання представника відповідача про недійсність договору позики внаслідок виправлення за змістом року повернення боргу, а також доводи про часткове погашення позики не підтверджені належними допустимими доказами, оцінюються критично. Не обумовлене виправлення року при написанні із «19..» на «2014» по ходу написання договору усунуте зразу за текстом, без дописок чи помарок, послідовно тим же почерком і чорнилом, що не викликало сумніву позикодавця та суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині примусового стягнення із відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики від 12 серпня 2013 року коштів в сумі 78 587,00 грн. і три відсотки річних в сумі 4 728,00 грн., а всього кошти на суму 83 315 грн. 00 коп.

Судові витрати в справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530,610, 611, 625,1046, 1047,1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11, 57-60, 88, 208, 209,212-215,218,223,292,294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Рівненським МВ УМВСУ в Рівненській області 15.06.2000 року, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, в рахунок погашення боргу за договором позики від 12 серпня 2013 року кошти в сумі 78 587,00 грн. і три відсотки річних в сумі 4 728,00 грн., а всього кошти на суму 83 315 /вісімдесят три тисячі триста пятнадцять/ грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відшкодування судових витрат в розмірі 1079 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук