АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5863/16 Головуючий 1-ї інстанції - Панас Н.Л.
Справа №635/5655/16-ц Доповідач - Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Бездітка В.М., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищеназваним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року відкрито провадження у справі.

02.08.2016року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне спільне сумісне майно подружжя, яке наведене в позові та підлягає розподілу між сторонами.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт: на нежитлову будівлю літ. «Г-1», загальною площею 85,0кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, загальною площею 0,0207га, надану для обслуговування нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, загальною площею 0,0736га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1 в літ. «Д-1», загальною площею 17,3кв.м, за адресою: АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_1

Не погодившись з ухвалою суду від 02.08.2016року, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить її скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права. Зокрема вказує, що ця ухвала винесена судом у відкритому судовому засіданні без належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи. Також зазначає, що судом не було досліджено всіх юридичних (доказових) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовується лише до позовів про визнання та про присудження.

У ст.152 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову.

Перераховуючи в ч.1 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову та зазначаючи в ч.2 цієї статті про право суду вжити інші види, законодавець не надає суду право самостійно обирати вид забезпечення позову. Це порушує принцип диспозитивності процесу, тому суд при застосуванні заходів забезпечення позову повинен або задовольнити заявлене клопотання, або відмовити у його задоволенні.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із виділених матеріалів справи, спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке зазначено в позові у переліку майна, що підлягає розподілу між сторонами, та на яке право власності за правовстановлюючими документами оформлено на відповідача ОСОБА_1, суд виходив з того, що такий захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, т.я. предметом спору є нерухоме майно, яке підлягає розподілу між сторонами, тому накладання арешту не уможливлює його відчуження у період розгляду справи по суті заявлених вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказує, що вона є фізичною особою-підприємцем і, що нежитлова будівля літ. «Г-1», загальною площею 85,0кв.м, яка знаходиться по АДРЕСА_1, використовуються нею для введення господарської діяльності. Про ці обставини апелянт зазначає лише в письмових обґрунтуваннях, які надані її представником в судовому засіданні апеляційної інстанції. Із доданих до цих обґрунтувань документів вбачається, що по АДРЕСА_1 на ім'я ФОП ОСОБА_1 зареєстровано - відділ з реалізації продовольчих товарів. Проте, доказів у підтвердження того, що застосування в якості заходу забезпечення позову - арешту спірного майна, якимось чином перешкоджає господарській діяльності ФОП ОСОБА_1, останньою надано не було. Отже, цей відділ не опечатано і не закрито, він продовжує працювати у визначеному режимі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що застосування такого засобу забезпечення позову - як арешт спірного майна, є цілком правомірним і співмірним із заявленими позовними вимогами.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Згідно п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307ч.2п.1), 312ч.1п.1), 313, 314ч1п.4), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий -

Судді -