У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Курило В.П.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка Донецької області на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат та про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка Донецької області (далі - ВВД ФСС, Фонд), про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат та про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто із Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Совєтському районі м. Макіївка Донецької області (ідентифікаційний код 25968406, юридична адреса: 84122 Донецька область м. Слов'янськ вул. Глекова, буд.2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, заборгованість за щомісячними страховими виплатами за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2015 року включно в загальній сумі 21 845 грн. 70 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ВВД ФСС подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, необґрунтованість та незаконність судового рішення, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд послався на відсутність у Фонда постанови про припинення страхових виплат позивачу в період з червня 2014 по вересень 2015 року і дійшов до висновку про відсутність правових підстав для припинення таких виплат.

Фонд свій обов'язок щодо місячного призначення страхових виплат виконав, а своєчасне їх одержання покладається на самого потерпілого, який жодних заходів стосовно цього не вжив.

Таким чином, ВВД ФСС не обмежував та не порушував прав ОСОБА_1 на отриманням страхових виплат. Останній проживає на території непідконтрольній Україні, та як переміщена особа, не звертався до відповідача з заявою про продовження страхових виплат, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що особистий рахунок ОСОБА_1 відкрив у банку на окупованій території, а нові реквізити для проведення щомісячних страхових виплат до Фонду, який перемістився в 2014 році до м. Слов'янську Донецької області, позивач не надав. У зв'язку з цим останній не міг перераховувати грошові кошти заявнику. Позивач не довів, що ним вживалися заходи для своєчасного отримання страхових виплат.

Представник ВВД ФСС - ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги Фонду та просив скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не прибув, але про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, SMS повідомленням та електронним листом, просив розглянути справу у його відсутності (а.с. 165, 166, 168, 176, 177).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 ст. 21, ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції до 01 січня 2015 року), у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 Закону № 1105-XIV (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови останнього або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку, або з дати встановлення професійного захворювання протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами 1, 5 та 6 ст. 47 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII).

Судом встановлено, що позивач працював на шахті «Ясиновська-Глибока» державного підприємства «Макіїввугілля» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Звільнений 15 березня 2015 року за станом здоров'я на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки та пенсійного посвідчення №141388 (а.с. 4, 4 - зворотна сторона, 5).

Висновком МСЕК серії ДОН-04 № 021235 від 24 березня 2010 року йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40 % з 24 лютого 2010 року, у зв'язку із професійним захворюванням та інвалідність ІІІ групи безстроково (довідка МСЕК № 036223 від 24 березня 2010 року (а.с. 6, 7).

У зв'язку із встановленням позивачу стійкої втрати професійної працездатності, ОСОБА_1 відповідачем у була призначена щомісячна страхова виплата в сумі 40 % від середнього заробітку.

Згідно з довідкою відповідача про суми страхових виплат потерпілому (членам його сім'ї) та страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, ОСОБА_1 за період часу з червень 2014 року по жовтень 2015 року нараховані страхові виплати на загальну суму 40 801 грн. 46 коп. (а.с. 63).

Як видно із відповіді Міністерства соціальної політики України № 3159/0/10-16/081 від 10 червня 2016 року, в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб міститься інформація про те, що фактичним місцем проживання ОСОБА_1 станом на 10 червня 2016 року є місто Запоріжжя, вул. Борисоглібська, буд. 12 .

З 17 березня 2015 року по 01 березня 2016 року він перебував на обліку в управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Запоріжжя(а.с. 84).

Як вбачається із відповіді Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Запорізькій області № 06-1128 від 23 червня 2016 року, станом на 23 червня 2016 року ОСОБА_1 на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Запорізькій області не перебував та йому страхові виплати останній не провадив (а.с. 89).

Згідно з повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району №12-12/3682 від 24 червня 2016 року, на підставі листа Управління служби безпеки України в Запорізькій області від 18 лютого 2016 р. № 59/6/1-130 нг та наданих електронних списків з переліком осіб, ОСОБА_1 знято з обліку внутрішньо переміщених осіб і станом на 24 червня 2016 року останній із заявою про відновлення на обліку внутрішньо переміщених осіб не звертався (а.с. 100).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з доведеності і обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення на користь позивача заборгованості за щомісячними страховими виплатами із Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Совєтському районі м. Макіївка Донецької області за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2015 року в сумі 21 845 грн. 70 коп., які нараховані Фондом за цей період.

Що ж стосується відмови в задоволенні позову у стягненні моральної шкоди та іншого періоду стягнення щомісячних страхових виплат (з березня по вересень 2015 року), то рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, та надав їм відповідну правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи спір, місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє, враховуючи наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Проте, ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято.

Згідно з пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Якщо позивач з району проведення антитерористичної операції тимчасово не переселився на контрольовану територію та не взятий на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, то дія пункту 8 Тимчасового порядку, постанов Кабінету Міністрів України № 531 від 01 жовтня 2014 року, № 637 від 05 листопада 2014 року, № 595 від 07 листопада 2014 року, постанови Правління Фонду № 20 від 11 грудня 2014 року на нього не розповсюджуються. Зазначені підзаконні акти не встановлюють відмінні від встановлених Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV особливості проведення страхових виплат в період проведення антитерористичної операції на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади і у відповідача відсутні правові підстави для невиплати позивачу страхових виплат за період з травня 2014 року по листопад 2015 року. Ненадання позивачем, який не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття його на облік, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не є підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

Постановою Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей, починаючи з 24 липня 2014 року, запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи. Постановою від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» Національний банк України зобов'язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв'язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасниками, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою до переходу району/міста обласного значення Донецької та/або Луганської областей під контроль української влади.

Згідно з пунктом 2 Тимчасового порядку (з наступними змінами), у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. В цьому переліку зазначено і місто Макіївка Донецької області.

Саме положення пункту 2 Тимчасового порядку щодо припинення фінансування і стало причиною невиплати ОСОБА_1 страхових виплат в період з червня 2014 року по лютий 2015 року.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року, пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття. Резолютивну частину постанови опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 22 травня 2015 року № 38. Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України, пункт 2 Тимчасового порядку порушує право позивачів на отримання належної їм пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги.

Відповідно до вимог п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 р. № 109, від 08 квітня 2015 р. № 239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

На виконання цієї постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Совєтському районі м. Макіївки Донецької області в 2014 році перемістилося з неконтрольованої території України - м. Макіївка до м. Слов'янськ Донецької області, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що страхові виплати ОСОБА_1 не здійснювалися, у тому числі, через те, що кошти Фонду не включається до складу Державного бюджету України та використовується тільки за цільовим призначенням і позивач не звертався до відповідача з питанням про виплати заборгованості, не є підставою для відмови у виплати грошових коштів, які нараховані Фондом у період з червня 2014 року по лютий 2015 року, та апеляційний суд їх відхиляє.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Так, у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Конституції Україна є правовою державою.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції).

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

На теперішній час Україна від зобов'язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України, відповідно до статті 15 Конвенції, не відступала. 21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене та визнання відповідачем заборгованості перед позивачем з щомісячних страхових виплат, яка за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2015 року нарахована та складає 21 845 грн. 70 коп., апеляційний суд визнає, що права ОСОБА_1 діями відповідача порушені і підлягають судовому захисту шляхом стягнення на його користь заборгованості у розмірі 21 845 грн. 70 коп. (з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2015 року).

При встановлені зазначених фактів і постановлені рішення судом першої інстанції не порушено норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідача не має.

Апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, які є підставами для зміни чи скасування судового рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідчача - відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд , -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка Донецької області відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: