Справа № 583/2283/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Зубатовій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

представника третьої особи, адвоката Діброви К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирці цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до Охтирської міської ради, Сумської обл. - про встановлення факту прийняття спадщини, треті особи - ОСОБА_5, Охтирська міська державна нотаріальна контора -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2016 р., та заявою від 26.09.2016 р. уточнивши вимоги, позивачі звернулися до суду із зазначеною позовною заявою прохаючи поновити строк звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за її життя, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, із 26.05.2016 р. - дня винесення судового рішення про визнання нерухомого майна, яке є об'єктом спадщини, за особою, яка до спадкового майна ніякого відношення не має, та підтвердження невизнання та порушення права власності позивачів на об'єкт спадкування. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за її життя як другої черги спадкоємців за законом, смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_6., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7., в тому числі на об'єкти нерухомого майна у вигляді одноповерхового житлового будинку з прибудовою за адресою по АДРЕСА_1, зі складовими у виді житлового будинку А житловою площею 12.2 кв.м., загальною площею 23.8 кв.м., ворота №1 площею 7.4 кв.м., огорожа №2 площею 32.6 кв.м., що належали на праві приватної власності ОСОБА_7 при її житті.

Вимоги мотивують тим, що у їхньої матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 була рідна сестра ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, яким вона являється рідною тіткою. У ОСОБА_7 був рідний син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, який їм доводиться двоюрідним братом. ОСОБА_7 за життя набула у власність будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, де проживала постійно та була прописана (зареєстрована) разом із сином ОСОБА_8 Але останній у 1999 році тимчасово проживав в с. Сосонка, Охтирського району. ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_8 вчинив вбивство рідної матері ОСОБА_7, яка на той час тимчасово проживала разом із ним у с. Сосонка, Охтирського району, за що вироком Охтирського районного суду був засуджений до позбавлення волі на 14 років 6 місяців. Похованням загиблої сестри займалась їхня матір і вони допомагали їй у цьому. Документи на будинковолодіння та ключі від будинку залишилися у їхньої матері ОСОБА_6, яка фактично разом з доньками (позивачами) прийняли, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном у вигляді садиби за вищезазначеною адресою. Їхня матір, яка фактично прийняла спадщину після смерті рідної сестри, прийняла рішення про вселення в будинок племінника ОСОБА_10, який мав сім'ю, але не був забезпечений житлом. Таким чином, починаючи із весни 1999 року (березень - квітень) у зазначеному будинку з дозволу їхньої матері та взаємних погоджень всіх родичів померлої ОСОБА_7, вселився племінник позивачів ОСОБА_10 із дружиною у шлюбі ОСОБА_11 та неповнолітніми дітьми. Племінник ОСОБА_10 разом із сім'єю постійно проживав у будинку починаючи із травня 1999 року по 2013 (2014) рік, нікуди не виїжджав і не переїжджав, за погодженням із їхньою матір'ю підтримував господарство та використовував земельну ділянку, проводили ремонтні роботи поточного та капітального характеру, встановлювали лічильники, укладали договори за комунальні послуги та вносили оплату за них. Документи на будинок знаходилися в будинку у сімейному альбомі та зберігалися ОСОБА_10 за час його проживання за даною адресою. Знаючи про наявність рідного сина у померлої вони не могли припустити про необхідність оформлення спадщини внаслідок усунення від спадкування сина вбитої матері. Такого ніхто не роз'яснював. Тому заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ніхто не подавав, так як враховували, що рідний син є єдиним спадкоємцем. Їхня матір ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6. Після її смерті спадщину за законом прийняли позивачки. Засуджений ОСОБА_8 відбував покарання до 2013 року. Звільнений був достроково і після звільнення з місць позбавлення волі повернувся до будинку матері, але ніде не працював, став пиячити. ОСОБА_10 разом із сім'єю з 2013 року по 2014 рік проживали разом із ним, але в подальшому виїхали внаслідок нестерпного проживання. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 Заповіту від нього не виявлено. Батьків, дружини або рідних дітей у померлого не було. Таким чином спадщина відкрилася за законом. Позивачки, як близькі родичі померлого, 12.02.2016 р. подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8 бажаючи успадкувати вищезазначену садибу. Однак, як з'ясувалось, останній не набув право на неї. При житті їхня матір ОСОБА_7 на день відкриття спадщини після смерті рідної сестри була у віці 86 років (померла у віці 90 років), була особою не обізнаною у правових питаннях, помилялася щодо фактичних обставин та можливості реалізації свого права на спадкування після смерті рідної сестри, вважала, що син померлої сестри є належним спадкоємцем після смерті матері. Але виявилося, що позбавлення сином життя рідної матері позбавляє його права на спадкування, чого рідній сестрі померлої ніхто не роз'яснив. Наведені обставини є поважною причиною, обумовлюють можливість судового захисту з цього приводу, що є підставою звернення до суду із зазначеним позовом. Наведені обставини обумовлюють поважність причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_7 рідною сестрою ОСОБА_6. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) - ст.529 ЦК в редакції 1963 р. Таким чином, ОСОБА_6 відноситься до другої черги спадкоємців за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_7. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, їхня матір прийняла спадщину після померлої шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті рідної сестри, в тому числі - прийняла на своє збереження будинок з ключами від житлового будинку, господарських споруд та надвірних будівель, документи на будинок, особисті документи та фотоальбом, постійно відвідувала будинок, де був вселений племінник, використовувала земельну ділянку для вирощування овочів у літній сезон разом з племінником, надавала власні кошти для проведення поточних і капітальних ремонтів (фарбування, побілка й т. ін.),постійно користуюся речами, які використовувала рідна сестра при житті.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з'явився.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів у судовому засіданні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позові. Вважають, що третя особа по справі ОСОБА_5 намагається незаконно привласнити майно, яке їй по праву не належить.

Від Охтирської міської ради надійшов лист із проханням розглянути справу без участі їхнього представника, задоволення позовних вимог залишають на розсуд суду.

Від Охтирської міської державної нотаріальної контори надійшов лист із проханням розглянути зазначену справу без участі їхнього представника.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував зазначивши про те, що наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог як по суті, так і у зв'язку із пропуском строку для звернення до суду із зазначеним позовом. Матір позивачок не прийняла спадщину після смерті сестри. Пояснення позивачів та їхніх свідків є неправдивими. На момент смерті спадкодавця позивачі не знали про те, що спадщина відкрилась, оскільки вважали спадкоємцем її сина. Також представник позивача поставив під сумнів належність і допустимість поданих позивачами письмових доказів, як то договори на електро - та газопостачання, довідки квартального уповноваженого.

Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 26.05.2016 р. по справі № 583/1204/16-ц, провадження 2/583/484/16 від 26.05.2016 р. за третьою особою по справі ОСОБА_5 за набувальною давністю було визнане право власності на одноповерховий житловий будинок з прибудовою за адресою: АДРЕСА_1. а саме: житловий будинок А житловою площею 12,2 кв.м., загальною площею 23,8 кв.м.; ворота № 1 площею 7,4 кв.м., огорожа №2 площею 32,6 кв.м., що належали на праві власності ОСОБА_7.

Виходячи із суті заявленого позову на зазначене нерухоме майно також претендують у порядку спадкування і позивачки по справі. Отже, у даному випадку наявний спір про право цивільне, тому справу слід розглянути в порядку позовного провадження.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 1) відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є рідними доньками ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6. та племінницями ОСОБА_7, яку ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Сосонка, Охтирського р-ну, Сумської обл., вбив рідний син (двоюрідний брат позивачок) ОСОБА_8 за що вироком Охтирського районного суду був засуджений до позбавлення волі на 14 років 6 місяців (а.с. 9-16, 40-42)

За життя ОСОБА_7 згідно договору на право забудови будинку та постійного користування земельною ділянкою від 26.05.1952 р. набула право власності на садибу по АДРЕСА_1. (див. матеріали інвентарної справи на домоволодіння).

Згідно ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя.

Отже, син померлої ОСОБА_7 позбавлений права на спадкування після смерті матері.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Таким чином, у матері позивачок, як рідної сестри померлої ОСОБА_7 виникло право на спадкування на момент смерті останньої.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, (що діяла на час відкриття спадщини після ОСОБА_7) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

На задоволення клопотання сторони позивача судом було допитано ряд свідків.

Так, допитаний як свідок ОСОБА_13 показав що ОСОБА_6 є його бабусею. Після смерті сестри бабусі ОСОБА_7 він допомагав у організації поховання, отримував свідоцтво про смерть на ім'я померлої та віддав його бабусі. До бабусі також перейшли документи на будинок та ключі від нього. Тобто фактично спадщину прийняла його бабуся ОСОБА_6. Вона жила неподалік та навідувалась до будинку. Через місяць після поховання ОСОБА_8 за згодою бабусі та за погодженням із іншими членами сім'ї було надано дозвіл на вселення в будинок померлої родича ОСОБА_10 разом із сім'єю. Вони там проживали до 2013 року, поки із місць позбавлення волі не вийшов син померлої ОСОБА_8. Інших осіб там не проживало.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 пояснив, що позивачки є його тітками. ОСОБА_7 померла здається в лютому в 1999 р.. Він був на її похованні. Одружений він на ОСОБА_11 та має двох синів. Він, як родич, у квітні 1999 р. із дозволу сестри померлої ОСОБА_6 та її родичів вселився в будинок. Коли вселився в той будинок, то син померлої перебував вже під слідством. За час проживання в цьому будинку він побудував погріб, паркан, від сусідки сітку поставив, ворота, добудував сарай, який був напіврозвалений, щоб тримати свиней, курей, добудував для свиней вихід. Також збудував туалет та літній душ. В будинку повністю замінив проводку, перештукатурив, поклеїв шпалери, відновив сволоки - один в хаті та один в приміщенні кухні. Городом також користувався. Вони там проживали доки з місць позбавлення волі не повернувся у 2013 році син померлої. Він повернувся в цей будинок, та став проживати разом із ними. Однак прожили буквально місяць. ОСОБА_9 вів неналежний образ життя, вживав спиртне, а коли почав в будинок водити безхатьків, то вони виїхали. Це сталося здається в квітні чи травні 2013 року. Також вони користувались електроенергією, договори і за електроенергію і за газ укладені на ім'я його дружини. Приблизно через півтора роки поставили газовий лічильник за їхнім замовленням, встановили його на кухні.

Допитана як свідок ОСОБА_15 показала, що ОСОБА_10 є її сином. Її чоловік і ОСОБА_7 були рідними братом і сестрою. Вона була на похованні ОСОБА_7 У її похованні приймали участь позивачки. Підтвердила, те що після смерті ОСОБА_7 її син з сім'єю вселились у той будинок.

Допитана як свідок ОСОБА_16 показала, що вона є донькою ОСОБА_4, а ОСОБА_6 є її бабусею. 22.02.1999 року їм повідомили про вбивство ОСОБА_7 її сином ОСОБА_8. Вона на той момент проживала разом із ним у с. Сосонка. Вони їздили в село, та приймали участь у її похованні. Ключі та документи на будинок померлої вони забрали та передали бабусі ОСОБА_6 Із дозволу бабусі ОСОБА_6 впустили в будинок проживати ОСОБА_10 разом із сім'єю. Вона працює контролером в Охтирському РЕМ. Їй відомо, що із ОСОБА_10, які почали проживали у зазначеному будинку, у листопаді 1999 р. був складений договір на постачання електроенергії як із фактичними користувачами будинком. За час проживання подружжя ОСОБА_10 несло витрати на утримання будинку.

Допитана як свідок ОСОБА_18 показала що, ОСОБА_4 доводиться їй матір'ю, ОСОБА_6 - бабусею, ОСОБА_1 - тіткою. До 1999 року по АДРЕСА_1 проживала її тітка ОСОБА_7 Її син ОСОБА_8 забрав матір в с. Сосонку, де вона прожила близько 1 місяця. Потім син її вбив. Ховали тітку всі родичі. Ключі та документи на будинок отримала ОСОБА_6 За згодою бабусі та позивачок в будинок впустили проживати ОСОБА_10 разом із сім'єю. Вважали, що буде краще, якщо у будинку проживатиме ОСОБА_10 і підтримуватиме його. Буквально на протязі місяця в 1999 році ОСОБА_10 разом із сім'єю перейшли проживати у цей будинок. Там вони побудували сарай, погріб, паркан. Вона привозила бабусю до цього господарства. Коли син загиблої ОСОБА_8 повернувся із місць позбавлення волі, ОСОБА_10 разом із сім'єю покинув даний будинок. Вважає, що ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину після сестри, у неї були документи та ключі від будинку.

Допитаний як свідок ОСОБА_19 показав, що є зятем позивачки ОСОБА_4. Познайомився він із померлою ОСОБА_7 у 1982 році, коли приносив запрошення на весілля. Вона проживала по АДРЕСА_1. Вони підтримували із нею родинні зв'язки, допомагали їй у всьому. Коли ОСОБА_8 вбив її син, він разом з дружиною і ОСОБА_6 поїхали в с. Сосонку, де та забрала ключі від її будинку. Разом із іншими членами родини приймав участь у її похованні. Близько місяця після поховання в тій хаті ніхто не проживав. ОСОБА_6 туди навідувалась, він особисто відвозив її туди, залишав там її, також сина її звідти забирав. Десь через місяць, може трохи більше, бабуся сказала, що в хату буде вселятись ОСОБА_10. ОСОБА_10 разом із сім'єю вселився та почав слідкували за господарством. Проте, коли прийшов з тюрми ОСОБА_8, почав продовжувати свій антигромадський спосіб життя, вони виїхали звідти.

Допитана як свідок позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_6. ОСОБА_7 їй доводилась тіткою. Останню в лютому 1999 року вбив рідний син ОСОБА_8. Організацією поховання займались позивачки, їхня матір та інші члени родини. Після поховання тітки їхня матір разом з ними вирішили впустити на проживання в будинок сина ОСОБА_9 (брата матері, який на даний час помер) ОСОБА_10. Ключі та всі документи на цей будинок були у ОСОБА_6 ОСОБА_10 разом з сім'єю фактично перейшов проживати в той будинок після поховання десь через місяць. Він провів до будинку газ, добудував погріб, тримав господарство. Там він прожив до 2013 року, доки не прийшов із місць позбавлення волі ОСОБА_8. Фактично спадщину прийняла після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6, а вони підтримували її як діти, вона взагалі дуже добре жила із тіткою. Про те, що ОСОБА_8 усунутий від спадщини вони дізналися після його смерті, коли звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після нього. Після смерті тітки не звертались, бо вважали, що син є спадкоємцем.

Незважаючи на те, що допитані у судовому засіданні свідки є родичами позивачок суд приймає їх до уваги і, відповідно, не приймає доводи представника третьої особи про недопустимість даних доказів з огляду на те, що вони повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Так, згідно довідок квартального уповноваженого ОСОБА_20 від 29.06.2016 р. та від 22.07.2016 р. ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7., при житті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті рідна сестра ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у вигляді зазначеного житлового будинку. Після смерті власниці у зазначеному будинку із дозволу родичів вселився разом із своєю сім'єю племінним ОСОБА_10 (а.с. 135, 144-146).

Суд не погоджується із доводами представника третьої особи про недопустимість зазначеного доказу через упередженість квартальної уповноваженої, яка видавала зазначені довідки, оскільки у довідках маються підписи неупереджених свідків, які засвідчують викладені у них обставини. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт упередженості квартального уповноваженого суду не надано.

Крім того, покази свідків щодо подальшого вселення та проживання із дозволу ОСОБА_6 у будинку померлої племінника ОСОБА_10 разом із сім'єю, фактичного використання ним зазначеного нерухомого майна та його утримання свідчать - договір про користування електричною енергією від 12.10.1999 р. укладений між постачальником та дружиною останнього ОСОБА_11; довідка про розмір нарахованих платежів за надання зазначених послуг; пакет документів, що підтверджують встановлення 06.11.2003 р. у зазначеному будинку на замовлення подружжя ОСОБА_6 приладу обліку газу (а.с. 137, 138-140, 223-230, 234, 235). Суд критично ставиться до доводів представника третьої особи про недопустимість зазначених письмових доказів, як таких, що сфальсифіковані та здобуті завдяки застосуванню позивачами власних зв'язків, оскільки дані твердження будь-яким чином не підтверджені.

У обґрунтування неправдивості показів свідків представником третьої особи суду було надано роздруківка технічного запису судового засідання по справі № 583/1204/16-ц, провадження 2/583/484/16 від 26.05.2016 р.. Зокрема, позивач ОСОБА_4 під час допиту у якості свідка висловлювала неправдиві відомості, що тітка ОСОБА_7 ще проживала на протязі близько 2-х років після того, як її син опинився в місцях позбавлення волі. Допитана як свідок ОСОБА_1 пояснювала що питала дозволу на проживання в будинку ОСОБА_7 ОСОБА_10 разом із сім'єю у сина загиблої ОСОБА_8, який на той час перебував під слідством. Допитана як свідок ОСОБА_16 пояснювала що за час проживання подружжя ОСОБА_10 у тому будинку вона не була, а наразі говорила, що заходила туди по роботі як контролер.

Наведені представником третьої особи факти та обставини суд не може взяти до уваги як такі, що повністю спростовують покази вищезазначених свідків з огляду на наступне. Стосовно показів у іншому процесі позивача ОСОБА_4 суд виходить із того, що під час зазначеного розгляду справи по суті вона присутньою не була і будь-яких пояснень в суді із приводу пред'явленого нею позову не надавала. Для всіх є очевидним той факт, що оскільки син ОСОБА_7 був засуджений за її умисне вбивство, то остання не могла проживати у власному будинку у період відбуття ОСОБА_8 покарання за зазначений злочин. Сторона позивача пояснює зазначені покази помилкою свідка, із чим погоджується суд. Стосовно показів позивача ОСОБА_1, то остання підтвердила у судовому засіданні факт розмови із на той час обвинуваченим ОСОБА_7 та який перебував під вартою, щодо подальшого вселення в будинок ОСОБА_10 разом із сім'єю. Однак, як пояснювала на той час, так і у даному судовому засіданні, розмова із ним відбувалась ще тоді, коли він не був засуджений за вчинення злочину. Встановлення факту зазначеної розмови будь-яким чином не спростовує встановлених судом обставин щодо фактичного прийняття спадщини матір'ю позивачок. Стосовно показів ОСОБА_16 дійсно мають місце розбіжності у показах у частині того, чи перебувала вона у дворі зазначеного будинку, однак на думку суду вони не носять істотний характер, що позбавило би суд встановити дійсний характер подій після смерті ОСОБА_7.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав світлину вхідних дверей в будинок як на підтвердження спростування показів та пояснень сторони позивача, про те, що вони були обладнані навісом на навісний замок, а отже, на його є сумнівним взагалі перебування зазначених осіб в цій садибі. Оглядом фото візуально було встановлено наявність врізаного замка у дверях. Сторона позивача, безпосередньо ОСОБА_1, у судовому засіданні показала, що на той час на вхідних дверях мали місце як врізаний, так і навісний замок. Суд не бере до уваги зазначене заперечення, оскільки наразі неможливо достовірно встановити де і за яких обставин було зроблене надане для огляду фото та чи збереглись до даного часу у незмінному стані самі вхідні двері.

Також представником третьої особи суду було надано копію розписки від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5 про те, що вона отримала від останньої 3000 гривень за придбаний будинок по АДРЕСА_1. Сторона позивача поставила під сумнів як достовірність даної розписи так і належність її як доказу по зазначеній справі. Суд прийшов до висновку про те, що дана розписка не може слугувати підтвердженням укладеного між померлою та третьою особою договору купівлі-продажу зазначеного будинку, із огляду на неналежну форму правочину. Будь-якого значення дана розписка для вирішення даного спору по суті не має, оскільки беззаперечними доказами встановлено належність ОСОБА_7, а не іншій особі, на праві власності садиби за зазначеною адресою на момент її смерті.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткову доведеність викладених у позові обставин щодо прийняття спадщини ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_7 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, так як позивачами повністю доведено, що вона, як єдиний спадкоємець другої черги за законом після смерті рідної сестри, своєчасно фактично отримала ключі та документи від будинку по АДРЕСА_1, певний період часу наглядала за ним та розпорядилась передавши будинок разом із документами у фактичне користування для проживання разом із сім'ю та з метою його подальшого утримання родичу ОСОБА_10. Отже, у цій частині вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Після смерті матері ОСОБА_6 позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за законом успадкували належне померлій на праві власності нерухоме майно та розпорядились ним на власний розсуд (а.с. 43-44, 84-102, 116-117).

Із зазначеного слідує, що позивачки є спадкоємицями за законом після смерті матері. Однак будь-яких прав на спадкування після смерті тітки згідно норм ЦК УРСР вони не мали. Тому вимоги позивачок у частині визнання за кожною із них особисто факту прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Також у судовому засіданні представник третьої особи зробив заяву про застосування строків позовної давності у зв'язку із тим, що позивачами не було наведено жодного факту, який би свідчив про поважність його пропуску.

Позивачі ж навпаки, просили суд поновити строк звернення до суд із зазначеним позовом із наведених у позовній заяві підстав.

При вирішенні зазначеного питання суд прийшов до висновку про те, що строк звернення до суду позивачами не пропущений. Встановлено що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8. Позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 12.03.2016 р. звернулись до Охтирської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті. (а.с. 72-76, 79-83). Вже у нотаріуса вони дізнались про неможливість успадкування вищезазначеного будинку після смерті ОСОБА_8 із огляду на положення ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР. Крім того, навесні 2016 р. до суду звернулась третя особа ОСОБА_5 із вимогою про визнання за нею права власності на оспорюваний будинок за набувальною давністю, по якій їх допитали у якості свідків. Суд вважає, що саме із цього часу у позивачок виникло право на звернення до суду із захистом порушених прав як спадкоємців після смерті матері, яка фактично прийняла спадщину на вказаний будинок, однак за життя не оформила належним чином право власності на нього із урахуванням того, що інше майно після її смерті вони успадкували своєчасно.

На підставі викладеного, ст. ст. 528, 529, 530, 549 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Встановити факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6., за її життя як спадкоємця другої черги, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7., в тому числі на об'єкти нерухомого майна у вигляді одноповерхового житлового будинку з прибудовою за адресою по АДРЕСА_1, зі складовими у виді житлового будинку А житловою площею 12.2 кв.м., загальною площею 23.8 кв.м., воріт №1 площею 7.4 кв.м., огорожі №2 площею 32.6 кв.м., що належали на праві приватної власності ОСОБА_7 за життя.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення - з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Сидоренко Р.В.