Справа № 755/4673/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді Гончарука В.П.

з секретарем Красновою І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року, суд, -

В С Т А Н О В И В :

До суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків звернулася ОСОБА_1 щодо скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги сторона заявника (позивача) мотивує тим, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме тим, що даний спір не підсудний третейському суду в розумінні ст. 6 Закону України «Про третейські суди», так - як третейські суди мають право розглядати будь - які справи , що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів. У тому числі споживачів послуг банку ( кредитної спілки). Разом з тим, при винесенні рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року було порушено вимоги закону, щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті.

Заявник в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник ПАТ «Універсалбанк» в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи № 1607/15 встановив наступне, що відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди», що регламентує оскарження рішення суду слідує, рішення суду є остаточним, і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду також визначені статтею 389-5 ЦПК України.

Також п. 14 ч.1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» визначено підвідомчість третейським судам, відповідно до якої третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Тобто, виходячи з позиції Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011, підтверджено, що саме споживач має звертатися до суду як під час укладення кредитного договору, так і під час виконання договору.

Як убачається з матеріалів третейської справи № 1607/15, що між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 050-2008-1363, також між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2В, було укладено договір поруки б/н від 04.07.2014 року.

Відповідно до вказаного договору ( п. 7.1) спори та суперечки в рамках розгляду цього договору, врегульовання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, вирішується в судовому порядку, згідно з чинним законодавством України.

04.07.2014 р. між ПАТ «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 050-2008-1363 від 29.04.2008 р., де зокрема зазначено, п. 7.1 що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв»язку з ним , або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід»ємною частиною даної третейської угоди.

04.07.2014 р між ПАТ «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед кредитом, що виникли з кредитного договору № 050-2008-1363 від 29.04.2008 р.

Тобто як вбачається третейське застереження було укладено після вступу в законну силу Закону України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам».

Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.

Щодо обґрунтувань заявлених вимог в частині стягнення з боржників заборгованості в доларах США відповідно до рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року, то вказані обгрунтування є по суті запереченнями щодо вимог ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суми заборгованості та мали б розглядатися та оцінюватися в якості доказів при розгляді справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Як вбачається з матеріалів справи, що Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 прийнято рішення в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Заокну України «Про третейські суди».

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, справа, в якій постановлене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 січня 2016 року не пов'язана із захистом прав споживача, оскільки ОСОБА_2 в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг, а виступає поручителем по зобов'язаннях боржника-юридичної особи на підставі укладеного договору поруки від 04 липня 2014 року, тобто особа, яка взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по кредитним зобов'язанням позичальника, а не особою, яка замовила банківські послуги (отримала кредит) для власних потреб.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 лютого 2016 року при розгляді справи № 6-2630цс15 визначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Аналогічні правові позицій висловлені Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15 та в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2892цс15.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст..ст. 15, 30, 209, 212, 215, 389 -1 - 389 -6 ЦПК України, ст. 51 Закону України «Про третейські суди», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року - задовольнити частково.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1607/15 від 15 січня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_1.

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва у відповідності до вимог ч.1 ст.389 -6 ЦПК України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 10 діб з дня проголошення рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Апеляційного суду міста Києва.

Суддя: