Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/1301/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2016 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.

секретаря Кульки О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4, звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований №8 по вул. Чкалова в м. Заставна Чернівецької області. У вказаному будинку крім нього зареєстровані також відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 Останні, протягом тривалого часу в ньому не проживають. Він як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №8 по вул. Чкалова в м. Заставна Чернівецької області.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним, просив задовольнити. Суду пояснив, що позивач ОСОБА_4 успадкував житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Чкалова, 8 в м. Заставна Чернівецької області, отримав свідоцтво про право власності на нього та зареєстрував у відповідних органах. З 12.2003 року відповідачі зареєстровані в будинку. Що належить позивачу. 20.10.1991 року позивач зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_2 В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.07.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. З 2012 року відповідачі в разом із позивачем не проживають, спільне господарство гне ведуть. У звязку із реєстрацією відповідачів в належному позивачу будинку, останній не може в повному обсязі розпоряджатись власністю. Саме тому просить усунути позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з 1991 року по 2015 рік перебувала із позивачем в зареєстрованому шлюбі. З 2003 року вона а також їх спільний син ОСОБА_3 зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_3 - в будтинку, що належить позивачу. В 2015 році за рішенням Заставнівського районного суду від 01.07.2015 року шлюб розрізано, проте з 2012 року вона разом із ОСОБА_3 в будинку, що належить позивачу не проживає, спільне господарство з ним не веде.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що визнання відповідачамим позову не суперечить закону, позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Заставнівського районного суду від 01.07.2015 року, що набрало законної сили 21.07.2015 року (а.с. 10-11) встановлено, що позивач ОСОБА_4 20.10.1991 року зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_2 У вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Спільне проживання та ведення спільного господарства з 2012 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 припинено, шлюб між ними розірвано.

Судом встановлено, що, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 позивач ОСОБА_4 14.12.2003 року успадкував житловий будинок, розташований по вул. Чкалова, 8 в м. Заставна Чернівецької області, отримав на нього свідоцтво про право власності та зареєстрував у відповідних органах. Вказане вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2282125 від 14.12.2013 року (а.с. 9).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СУ України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування

Таким чином, майно у вигляді житлового будинку, що розташований по вул. Чкалова, 8 в м. Заставна Чернівецької області є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_4

У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані також відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, що видно з довідки виконкому Заставнівської міської ради №4368 від 25.08.2016 року (а.с. 15) та будинкової книги для прописки громадян, що проживають (а.с. 12-14).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_4 (а.с. 16) видно, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у належному господарстві позивача не проживають,однак зареєстровані.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_4 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні, що розташоване по вул. Чкалова, 8 в м. Заставна Чернівецької області.

В п.п. 33-34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по вул. Чкалова, 8 в м. Заставна Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №8 по вул. Чкалова в м. Заставна Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Суддя Пухарєва О.В.