Справа № 755/7867/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Костів Л.М., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду, пред'явив позов до Моторно (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_3 з вимогами стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 29149 грн. 91 коп., та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 34 627 грн. 09 коп., що є предметом позову.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2016 року, за клопотанням представника позивача ОСОБА_6, замінено неналежного відповідача Моторно (транспортне) страхове бюро України на належного відповідача Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім». (а.с.55-56)

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2016 року, залучено ОСОБА_4 у якості третьої особи без самостійних вимог. (а.с.57-58) Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 06 серпня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким кервав відповідач ОСОБА_3, та автомобіля «Фіат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2015 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Український страховий дім», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_5, тому у позивача виникло право отримати від страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 29149 грн.91 коп., а залишок необхідної суми для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на загальну суму 34627,09 грн. підлягає відшкодування за рахунок винної особи, тобто відповідача ОСОБА_3, що передбачено положеннями ст.1194 Цивільного кодексу України. При визначенні розміру заподіяної шкоди, позивач просить врахувати Висновок №008 автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку від 04 вересня 2015 року, складений судовим експертом товарознавцем Консультативно-експертним бюро «Автоексперт» Кучмай М.М., на замовлення ОСОБА_1, яким встановлено, що матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля моделі FIAT DOBLO, державний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 29149 грн.91 коп., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 63777,00 грн. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. (а.с.45-47)

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.45-47), пояснив, що 06 серпня 2015 року дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Пежо», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_3, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Український страховий дім», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_5, відповідач намагався повідомити про дану подію страхову компанію. Однак, 03 жовтня 2014 року відповідачу стало відомо, що Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім» втратила статус асоційованого члена МТСБУ, тому про дану подію відповідач повідомив МТСБУ. Відповідач вважає, що за наявності страхового полісу позивач не позбавлений права пред'явити вимоги до страхової компанії та отримати страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, тобто 50000,00 грн., а заявлені вимог безпосередньо до нього щодо відшкодування шкоди в розмірі 34627,09 грн. вважає необґрунтованими, оскільки визначений позивачем розмір збитків не відповідає фактичному, акт технічного огляду автомобіля та висновок судового експерта є фінансовими документами та не підтверджують факт оплати позивачем ремонту автомобіля.

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) третя особа не скористалась. Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, третя особа подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. (а.с. 110)

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_9, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як з'ясовано судом, на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_5 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українській Страховий Дім», строк дії полісу - з 09 вересня 2014 року до 08 вересня 2015 року, забезпечений транспортний засіб -Peugeot Boxer, 1996 року випуску, держаний реєстраційний номер НОМЕР_3, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50000,00 грн., розмір франшизи «0». (а.с.40)

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

17 вересня 2015 року Святошинським районним судом міста Києва винесено постанову про визнання ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави. (а.с.24)

Як встановлено судом у мотивувальній частині постанови суду: « 06.08.2015 року о 20.30 год., керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, на перетині проспекту Перемоги і проспекту Академіка Палладіна в м. Києві, , не дотримався безпечної дистанції до автомобіля НОМЕР_4, внаслідок чого сталось зіткнення та вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження».

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно з положеннями ст. 34.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено обов'язок страховика протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, яка зокрема, має містити інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих (ст. 35.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно положень п. 36.1 ст. 36 Закону України N 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За нормою п.36.2 ст.36 Закону України N 1961-IV, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) має бути прийняте страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За змістом ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11, ст.396 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Про право особи, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну йдеться також у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6.

Власник автомобіля FIAT DOBLO, державний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_4 (а.с.8), яка передала право розпорядження автомобілем ОСОБА_1, що підтверджується копією нотаріально посвідченої довіреності від 25 березня 2014 року, видана строком на три роки та дійсна до 25 березня 2017 року. (а.с.27)

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, за змістом зазначених правових норм, обов'язок по сплаті потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) виникає у особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) у межах обов'язкового ліміту відповідальності, для повного відшкодування завданої нею шкоди.

На підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди, позивач посилається на Висновок №008 автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку від 04 вересня 2015 року, складений судовим експертом товарознавцем Консультативно-експертним бюро «Автоексперт» Кучмай М.М., на замовлення ОСОБА_1, яким встановлено, що матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля моделі FIAT DOBLO, державний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 29149 грн.91 коп. (а.с.9-21)

Виходячи з предмету позову, позивачем пред'явлено вимоги до відповідача Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29149 грн.91 коп., та відповідача ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 34627 грн.09 коп., розрахунок заподіяної шкоди та визначення меж відповідальності відповідачів за заподіяну шкоду позивачем проведено виходячи із вартості витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, який визначено в розмірі 63777,00 грн., на підставі ремонтної калькуляції №008 від 04.09.2015 року, що є невідємною частиною Висновку №008 автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку від 04 вересня 2015 року, складений судовим експертом товарознавцем Консультативно-експертним бюро «Автоексперт» Кучмай М.М.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Враховуючи викладене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, позивач не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При вирішенні даного спору суд враховує, що позивач правомірно звернувся з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» про виплату страхового відшкодування, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована у даній страховій компанії, однак позивачем не надано належного обґрунтування підстав визначення суми заподіяного збитку в розмірі 29149,91 грн., як розміру страхового відшкодування, що підлягає відшкодування за рахунок страхової компанії, враховуючи що на підставі страхового полісу ліміт відповідальності страховика 50000,00 грн.

При цьому, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» з заявою про виплату страхового відшкодування лише 16 червня 2016 року, тобто після звернення з цим позовом до суду (а.с.51), визначенні законодавством строки для прийняття рішення страховиком про виплату страхового відшкодування та/або відмову про виплату страхового відшкодування на час ухвалення судом рішення не сплинули, доказів, які мали підтвердити той факт, що страхова компанія визнана банкрутом чи ліквідована, судом не встановлено.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної шкоди, яка визначена в розмірі 34627,09 грн., оскільки позивач не позбавлений права на отримання страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, а застосування положень ст.1194 Цивільного кодексу до склавшихся відносин між сторонами спору можливо лише за наявності достовірних даних, що розмір виплаченого позивачу страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, що є окремими предметом доказування, тому вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 11, 14, 15, 16, 22, 396, 511, 636, 999, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 29, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 56, 58, 79, 84, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я