справа № 462/2550/16-ц
УХВАЛА

27 вересня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі - Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Промінь» про визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просять суд визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат житловою площею 31,4 кв.м., загальною площею 40,7 кв.м.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заяву та просив затвердити мирову угоду (а.с.38-39).

Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Так, із змісту мирової угоди від 18.07.2016 року вбачається, що сторони погоджуються і визнають те, що виконання позивачем будівельних робіт щодо розширення належної їм квартири АДРЕСА_2 шляхом прибудови до неї додаткової кімнати і балкону здійснювалося із додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм. Крім цього сторони визнають і погоджуються з тим, що виконання позивачами будівельних робіт щодо розширення належної їм на праві приватної власності квартири шляхом прибудови до неї додаткової кімнати і балкону не завдало жодної шкоди правам та інтересам інших співвласників. Однак, позивачі не представили суду доказів того, що новостворена квартира будується на земельній ділянці, відведеній для цієї мети, а також не надали належно затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації на будівництво та дозволу на виконання будівельних робіт.

Виходячи зі змісту ч.ч. 1,2 ст. 331 ЦК, ч. 1 ст. 182 ЦК та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (зі змінами та доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрацію права власності.

Статтею 376 Кодексу чітко визначено, що легалізація самочинного будівництва здійснюється у судовому порядку, якщо самочинне будівництво здійснено особою на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети та за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У всіх інших випадках самочинного будівництва легалізація будівництва може бути здійснена шляхом винесення відповідних рішень виконавчими органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва про право власності на підставі розділу 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5.

На підставі наведеного суд приходить до переконання, що у затвердженні мирової угоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 175, п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У затвердженні мирової угоди сторін відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кирилюк А.І.

Оригінал ухвали