Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом фермерського господарства «Скала» до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою фермерського господарства «Скала» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року фермерське господарство «Скала» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 червня 2012 року між фермерськимгосподарством «Скала» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу магазину з житловою квартирою, загальною площею 391 кв. м, житловою площею 55,6 кв. м, на плані позначений літерою «А», що розташований по АДРЕСА_1

19 серпня 2015 року зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна Липовецьким районним судом Вінницької області було визнано недійсним, унаслідок чого ОСОБА_4 зобов'язаний був повернути фермерському господарству «Скала» вищевказане нерухоме майно, проте його не повернув.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати за фермерським господарством «Скала» право власності на житловий будинок, загальною площею 391, кв. м, житловою площею 143,5 кв. м, позначений на платі літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1, зобов'язати Реєстраційну службу Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області зареєструвати за фермерським господарством «Скала» право власності на вказаний об'єкт нерухомості.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року позовні вимоги фермерського господарства «Скала» задоволено частково.

Скасовано запис уДержавному реєстрі про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на магазин із житловою квартирою, що розташовані по АДРЕСА_1, вчинений 21 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В.

Визнано за фермерським господарством «Скала» право власності на житловий будинок загальною площею 391 кв. м, житловою площею 143,5 кв. м, позначений на планіліт.«А», що розташований по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову в позові.

У касаційній скарзі фермерське господарство «Скала» просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що 14 червня 2012 року між фермерським господарством «Скала» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу магазину з житловою квартирою, загальною площею 391 кв. м, житловою площею 55,6 кв. м, на плані позначений літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1 Ціна об'єкта нерухомості визначена між сторонами згідно з договором 15 тис. грн. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно загальна вартість майна складала 816 779 грн.

21 червня 2012 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на вказане вище нерухоме майно.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року вищевказаний договір купівлі-продажу був визнаний недійсним і 07 вересня 2015 року позивач повернув відповідачеві 15 тис. грн, сплачені останнім при укладенні недійсного правочину.

Повернути назад у власність (у порядку реституції) магазин із житловою квартирою, що розташований по АДРЕСА_1 позивач не може, так як у період із липня до жовтня 2012 року здійснив реконструкцію.

Внаслідок проведеної реконструкції ним було здійснено перепланування спірного нерухомого майна, збільшено житлову площу з 55,6 кв. м до 143,5 кв. м без збільшення загальної площі об'єкта (391 кв. м), змінено його найменування та 16 березня 2013 року на підставі Декларації про готовність об'єкта до експлуатації фактично зареєстрував право власності на новий об'єкт нерухомості - житловий будинок загальною площею 391 кв. м, житловою площею 143,5 кв. м, на плані позначений літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1

Відповідно до характеристики об'єкта (новий технічний паспорт) вартість реконструкції (перепланування) склала 44 901 грн, а інвентаризаційна вартість спірного майна при цьому збільшилась із 861 680 грн (станом на 14 червня 2012 року) до 959 486 грн (станом на 17 жовтня 2012 року)

Частково задовольняючи позовні вимоги фермерського господарства «Скала», суд першої інстанції виходив із того, ОСОБА_4, починаючи з 14 червня 2012 року, не мав встановленої ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правосуб'єктності, оскільки відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року договір купівлі-продажу був визнаний недійсним, тому здійснена переробка (реконструкція) спірного нерухомого майна у липні-жовтні 2012 року є самочинною, що не створює підстав для набуття права власності на перероблену річ (житловий будинок).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, виходив із того, що судовим рішенням зачіпаються майнові права та обов'язки дружини відповідача - ОСОБА_6, проте вона не була притягнута до участі у справі.

Повністю погодитися з висновками судів не можна.

З матеріалів справи, зокрема позовної заяви фермерського господарства «Скала» вбачається, що предметом позову є визнання права власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі ст. 392 ЦК України внаслідок визнання судом першої інстанції недійсним договору купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_3 придбано приміщення магазину з житловою квартирою по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову фермерського господарства «Скала» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 червня 2012 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, обставини, які були підставою даного позову, на момент ухвалення рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року не існували.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на зазначене уваги не звернув.

Також не можна погодитися і з висновками апеляційного суду щодо необхідності залучення судом ОСОБА_6 у якості співвідповідача у даній справі.

Відповідно до положень ст. ст. 4, 10, 60 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів.

Таким чином, суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою притягнути особу в якості співвідповідача, оскільки таким правом наділений лише позивач. Суд має можливість лише залучати осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені, в якості третьої особи.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України вказане вище не врахував.

Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 1016 року, на яку у своєму рішенні посилається суд апеляційної інстанції, зазначено, що оскільки на стадії апеляційного провадження апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в розгляді справи осіб, які не були залучені судом першої інстанції, то в разі встановлення апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм ЦПК із вирішення питання щодо складу осіб, апеляційний суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з цих підстав, а позивач вправі повторно звернутися до суду першої інстанції з цими ж позовними вимогами та зазначенням сторін, які повинні брати участь у розгляді справи.

Однак апеляційний суд на вказане уваги не звернув та переглянув рішення суду першої інстанції по суті, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи, тим самим вийшовши за межі наданих йому повноважень, та порушивши право позивача на повторне звернення до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав.

Не може залишатися в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки на теперішній час скасоване судове рішення, що було підставою для задоволення позову.

На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України місцевий суд також не вжив передбачених законом заходів для правильного вирішення спору, зокрема в установленому процесуальному порядку не вчинив дій, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, зокрема щодо залучення до участі у справі відповідний орган місцевого самоврядування.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року справа за позовом фермерського господарства «Скала» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу направлена на новий розгляд до суду першої інстанції та перебуває у провадженні Липовецького районного суду Вінницької області. Таким чином, до розгляду по суті позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним фактично неможливо розглянути справу про скасування свідоцтва про право власності, оскільки для з'ясування обставин однієї справи суттєве значення має встановлення факту дійсності або недійсності зазначеного договору купівлі-продажу.

Оскільки справи є взаємопов'язаними, судам слід обговорити питання про їх об'єднання.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Скала» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик