Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

11 серпня 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельних ділянок площею 0,0546 га та 0,0069 га, які розташовані по АДРЕСА_1 На підставі рішення Вінницької міської ради від 22 грудня

2004 року про передачу в оренду земельної ділянки, по АДРЕСА_1 площею 130 кв. м, ОСОБА_6 видано договір оренди земельної ділянки від 4 травня 2005 року. Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 6 листопада 2014 року було закріплено в натурі межові знаки, по яким позивач мала намір встановити паркан, однак відповідачем чиняться їй перешкоди.

Ураховуючи наведене, просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод у встановленні твердої межі (паркану) між земельними ділянками будинковолодіння АДРЕСА_1 та будинковолодіння АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,0069 га, розташованої у АДРЕСА_1

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2016 року, позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у встановленні твердої межі (паркану) на належній їй земельній ділянці (земельній ділянці, що перебуває у її користуванні) для відмежування земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 та будинковолодіння АДРЕСА_2 згідно державного акта про приватну власність на землю, зареєстрованого 20 грудня 2002 року у книзі записів державних актів, договору оренди земельної ділянки від 4 травня 2005 року та земельної ділянки площею 0,0069 га розташованої по АДРЕСА_1 та належній ОСОБА_6 на підставі державного акту. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позов, суди правильно застосували положення ст. ст. 319, 321, 373, 375, 391 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України та прийшли до правильного висновку, що відповідач ОСОБА_5 чинить перешкоди в користуванні належній позивачу на праві приватної власності земельної ділянки, а відтак є підстави для встановлення твердої межі - паркану на належній позивачу земельній ділянці.

Доводи касаційної скарги на висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова