Справа № 202/5903/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 10 вересня 2013 року між ним і відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 19 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути борг до 1 жовтня 2013 року, що підтверджується розпискою відповідача. Відповідач свої зобовязання не виконав, позику не повернув. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 19000 грн., три проценти річних станом на 19.09.2016 року в розмірі 1694,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 17041,73 грн., а також завдану невиконанням зобов'язання моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та плату за послуги юриста за підготування позовної заяви в розмірі 3500 грн.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2Ю позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 19000 грн. позивач давав у рахунок купівлі-продажу квартири. ОСОБА_4 придбав у його матері квартиру, яка перебувала в іпотеці за його кредитом. Позивач погасив за нього кредит. Розписку про позику писав позивач, але підпис належить йому. Коли оформлювали угоду купівлі-продажу квартири нотаріально, позивач казав, що претензій матеріального характеру не має. Просив у задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим розгляду справи завершено в його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 19000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 01.10.2013 року, що підтверджується розпискою.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження укладення договору позики позивачем представлена розписка, за підписом відповідача, яка останнім у судовому порядку не спростована, а тому в суду не виникає сумнівів щодо дійсності зобов'язання відповідача перед позивачем.

Доводи відповідача про те, що грошові кошти були отримані ним у рахунок купівлі-продажу квартири та відсутність у позивача матеріальних претензій під час укладення угоди купівлі-продажу не спростовують дійсності зобов'язання відповідача за договором позики, оскільки відповідач доказів повернення позики не надав.

Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, позику в розмірі 19000 грн. у встановлений договором строк позивачу не повернув, суд приходить до висновку, що вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за період з 01.10.2013 року до 19.09.2016 року включно (в межах заявлених позовних вимог) три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1694,38 грн. (19000 х 3% : 365 дн. х 1085 дн.) та інфляційне збільшення в розмірі 17 041,73 грн. (19000 грн. х 100,40% х 100,20% х 100,50% х 100,20 % х 100,60% х 102,20% х 103,30% х 103,80% х 101% х 100,40% х 100,80% х 102,90% х 102,40% х 101,90% х 103% х 103,10% х 105,30% х 110,80% х 114% х 102,20% х 100,40% х 102,30% х 102% х 100,70 % х 100,90% х 101% х 103,50% х 100,10% - 19000).

Щодо вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено норами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Між тим, відшкодування моральної шкоди за порушення боргових зобов'язань законом не передбачено.

Зі змісту розписки, складеної сторонами, також вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди у випадку несвоєчасного повернення боргу позичальником.

Отже, позов у частині стягнення моральної шкоди не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як визначено частиною 1 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (частиною 2 статті 84 ЦПК України).

Виходячи з аналізу ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого часу.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ, зокрема, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала праву допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 і ОСОБА_4 був укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого виконавець взяв на себе зобов'язання надати замовнику юридичні послуги - ведення судової справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_5: підготування та подання позовної заяви, заяв, клопотань, скарги, інших процесуальних документів; участь представника в судових засідань; розроблення стратегії судового захисту; отримання та подання виконавчого листа до органів державної виконавчої служби.

Згідно рахунку-фактури № 23/6 від 16.09.2016 року на виконання вказаного договору позивач сплатив фізичній особі підприємцю ОСОБА_7 3500 грн.

Разом із тим, зазначеною особою інтереси позивача в суді не представлялися, а розрахунок вартості послуг зі складання позовної заяви та інших юридичних послуг, наданих позивачу, суду не було надано.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь плати за підготування позовної заяви в розмірі 3500 грн. задоволенню не підлягає.

В той же час при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Оскільки позов задоволено частково, вказані витрати суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 449,89 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 19 000 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1694,38 грн., інфляційне збільшення в розмірі 17 041,73 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 449,89 грн., а всього 38186 (тридцять вісім тисяч сто вісімдесят шість) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко