Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та застосування наслідків недійсності правочину, припинення чинності заборони, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулоя до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір споживчого кредиту на придбання автотранспортного засобу «Автопакет» № 110/МБ-38, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 479 750 грн терміном до 16 лютого 2015 року зі сплатою 18,5 % річних. Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, зокрема, кредит сплачено в сумі 135 033 грн 05 коп., а проценти - 360 126 грн 51 коп. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачами умов договорів виникла заборгованість у розмірі 344 716 грн 95 коп. за кредитом, 110 375 грн 23 коп. - за процентами, 29 732 грн 62 коп. - пеня та 17 235 грн 85 коп. - штраф, всього - 502 420 грн 65 коп., яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому з урахуванням уточнень просили визнати недійсними кредитний договір «Автопакет» від 16 травня 2008 року № 110/МБ-38 та додаткову угоду до нього від 31 травня 2012 року № 1, застосувати наслідки недійсності правочину та припинити чинність заборони зняття з обліку спірного автотранспортного засобу, державний номерний знак НОМЕР_1. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що оскаржувані договори не відповідають вимогам п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 6, ч. 3 ст. 509, ст. 627, ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування, зокрема, договори не містять інформації щодо умов кредитування, детального розпису орієнтовної сукупної вартості кредиту для споживача, право дострокового повернення кредиту; умов дострокового розірвання договору й інших передбачених законодавством умов. Крім того, п. п. 4.2.4-4.2.8, 4.3.8, 4.3.16, 4.3.17, 5.1-5.4 оспорюваного договору банком встановлені несправедливі, дискримінаційні стосовно позичальника правила зміни процентної ставки, а саме - право банку в односторонньому порядку змінювати, у тому числі збільшувати, процентну ставку за користування кредитом за відсутності згоди споживача, що є прямим порушенням пп. 4 п. 5 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів». Також позивачі вказували, що у договорах визначено заборонений платіж - 1,5 % комісії від розміру кредиту, та у договорах не вказано графік платежів.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними кредитний договір «Автопакет» від 16 травня 2008 року № 110/МБ-38, укладений між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_3, ОСОБА_4, та додаткову угоду до вказаного кредитного договору від 31 травня 2012 року № 1. Застосовано наслідки недійсності правочину. Припинено чинність заборони зняття з обліку належного ОСОБА_3 автотранспортного засобу, державний номерний знак НОМЕР_1, внесену ВАТ «КБ «Надра» на виконання кредитного договору. У задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованість за договором «Автопакет» від 16 травня 2008 року № 110/МБ-38 у розмірі 502 420 грн 65 коп. У задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову й залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до незаконності рішення апеляційного суду щодо розгляду вимог зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 (позичальник) і ОСОБА_4 (поручитель) було укладено договір «Автопакет» № 110/МБ-38, предметом якого є надання банком на умовах забезпеченості, платності, строковості та повернення грошових коштів споживчий кредит у розмірі 479 750 грн зі сплатою 18,5 % річних на придбання автотранспорту зі строком повернення 16 червня 2015 року.

У пункті 8.1 кредитного договору визначено, що цей договір укладений відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, що є різновидом змішаного договору, в якому містяться елементи трьох різних договорів: кредитного, застави та договору поруки.

Додатковою угодою від 31 травня 2012 року № 1 до вказаного кредитного договору за домовленістю сторін були внесені зміни та викладено його у новій редакції. Предметом договору є надання кредитором позичальнику у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 346 827 грн 14 коп. зі сплатою 18,5 % річних з кінцевим терміном повернення 16 лютого 2017 року.

Також, встановлено, що згідно з п. 3.2 статті 3 договору від 16 травня 2008 року «Автопакет» № 110/МБ-38, зі змінами внесеними додатковою угодою від 31 травня 2012 року № 1, ОСОБА_4 поручилася безвідзивно та безспірно відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що випливають із кредитного договору.

Додатковою угодою від 31 травня 2012 року № 2 до договору «Автопакет» від 16 травня 2008 року № 110/МБ-38, укладеною між зазначеними вище сторонами, було досягнуто домовленості щодо прощення на підставі ст. ст. 598, 605 ЦК України неустойки (штрафів та пені) у розмірі 4 971 грн 39 коп.

Згідно з випискою з кредитного рахунку ОСОБА_3 (позичальника) 28 вересня 2012 року відбулася остання сплата за тілом кредиту в розмірі 493 грн 11 коп. та процентів - 41 455 грн 58 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, керуючись рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа № 1-26/2011), п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постановою правління Національного банку України від 10 травня 200 7 року № 168, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які розроблено відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про національний банк України», ст. ст. 47, 49, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про захист прав споживачів», дійшов висновку про недійсність укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до нього, у зв'язку із ненаданням банком споживачу достовірної інформації про умови кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, а також детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача.

Крім того, розділ 3 кредитного договору містить посилання на заставу транспортного засобу, проте непосвідчений нотаріально, тому в силу ст. 220 України є нікчемним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, виходячи із недоведеності того, що банк не надав споживачам фінансових послуг у галузі споживчого кредитування повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе встановлену ст. ст. 15 і 23 цього Закону відповідальність.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Встановлено, що згідно з умовами укладеного 16 травня 2008 року кредитного договору, зокрема п. п. 1.1.3, 1.1.4, процентна ставка за кредитом становить 18,5 % річних; комісія за розрахунки за цим договором складає 1,5 % від суми кредиту та сплачується одноразово на дату видачі; строк повернення кредиту до 16 червня 2015 року.

За змістом п. 1.1 спірного кредитного договору (у редакції від 31 травня 2012 року) процентна ставка за користування кредитом становить 18,5 % річних, щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначається графіком (додатку 1 до цього договору) (а. с. 147, т. 1); кінцевий термін повернення кредиту - 16 лютого 2017 року.

За змістом п. п. 2.4, 2.6, 2.11 спірного кредитного договору (в редакції від 31 травня 2012 року № 1) порядок погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 20 числа поточного місяця, якщо 20 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, що передує цій даті, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 16 лютого 2012 року, визначених цим договором.

Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти, комісії та інші платежі, передбачені цим договором, шляхом здійснення перерахування на рахунок № НОМЕР_2 МФО 380764 необхідного платежу у валюті кредиту.

Проценти нараховуються щомісяця, у кінці місяця. Період нарахування процентів починається з дня надання кредитних коштів у перший період, а у наступному з першого календарного дня поточного місяці, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Нарахування процентів за користування кредитом у місяць остаточного погашення кредиту здійснюється у день погашення кредиту, за період з дня нарахування процентів, комісій за минулий період по день, що передує дню погашення кредиту (включно), проценти нараховуються методом «факт/360», виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом в місяці та 360 днів у році, при цьому враховується перший день і не враховується останній день користування кредитом. Проценти нараховуються на суму зобов'язань позичальника (під сумою зобов'язань позичальника сторони розуміють різницю суми кредитних коштів, що надані кредитором позичальнику за цим договором, та суми кредитних коштів, що повернені позичальником кредитору) пропорційно кількості днів, упродовж яких таке зобов'язання враховувалося кредитором на позичковому рахунку позивальника. У разі неповернення кредиту у встановлений цим договором строк, проценти нараховуються по день повернення кредиту або призупиняються у нарахуванні відповідно до вимог нормативно-правових актів.

У випадку повного дострокового погашення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити комісію в розмірі 2 % від суми загальної заборгованості за договором, розрахованої на дату дострокового погашення. У випадку часткового погашення кредиту шляхом внесення необхідного платежу у розмірі, що перевищує платіж, визначений графіком погашення кредиту за відповідний період, позичальник зобов'язаний сплатити комісію з розмірі 2 % від суми, що становить різницю між сплаченим платежем та платежем, визначеним графіком.

Отже, вбачається, що умовами оспорюваного договору та додаткової угоди були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність та обсяги платежів.

Крім того, судами встановлено, що починаючи з 24 серпня 2007 року по 28 вересня 2012 року ОСОБА_3 виконував умови спірного кредитного договору, сплачуючи щомісяця платежі за ним.

Відповідно до наданого ПАТ «КБ «Надра» розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 на користь банку сплачено заборгованість за кредитом за період з 24 червня 2008 року по 28 вересня 2012 року у розмірі 135 033 грн 45 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 16 травня 2008 року по 28 вересня 2012 року - 360 126 грн 51 коп., а всього 495 159 грн 96 коп.

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 212, 303, 316 ЦК України повно та всебічно встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи в частині вимог про визнання недійсним кредитного договору й надавши їм належну оцінку, в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні цих вимог, виходячи із недоведеності обставин щодо невідповідності кредитного договору вимогам ст. ст. 626, 627, 638 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки оспорюваний правочин укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства; при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі, договір не містить положень про зміни у витратах щодо обслуговування кредиту.

При цьому позивачі не скористалися своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не просили змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору та звернулися до суду про визнання кредитного договору недійсним з підстав невідповідності закону тільки після звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором.

Крім того, доводи касаційної скарги щодо нікчемності договору в частині застави на законі не ґрунтуються, оскільки ст. 13 Закону України «Про заставу»(у редакції, чинній на час укладення спірного договору від 16 травня 2008 року) передбачено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходження нерухомого майна, договір застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу законодавство, чинне станом на 16 травня 2008 року, не містило.

Також безпідставним є посилання у касаційній скарзі на необхідність нотаріального посвідчення договору у зв'язку із укладенням 31 травня 2012 року додаткової угоди, оскільки зобов'язання сторін виникло під час укладення основного договору, а саме - 16 травня 2008 року, коли законодавством не було передбачено нотаріального посвідчення, а не під час укладення додаткової угоди від 31 травня 2012 року, якою чинне зобов'язання було лише викладено у новій редакції.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції в частині вирішення спору про визнання недійсним кредитного договору не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року в частині позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та застосування наслідків недійсності правочину, припинення чинності заборони залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В. Маляренка

І.К. Парінова