Справа № 729/971/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2016 р. . Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Демченко Л.М.,

за участю секретарів Горлач Д.А., Ященко Л.В., позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, третьої особи

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_6, мати її покійного чоловіка ОСОБА_7 була одноособовим власником житлового будинку в с.Кобижча Бобровицького району Чернігівської області по вул. Матросова, 10. Через тяжку хворобу, ОСОБА_7 у 2008 році став інвалідом першої групи та за бажанням матері проживав в її будинку, який розташований за вищезазначеною адресою. Остання померла 24.08.2012 року. У термін, визначений законом ОСОБА_7 подав до Бобровицької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки, він був інвалідом першої групи, вона супроводжувала свого чоловіка в усіх інстанціях для оформлення спадщини. При отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину спадкового майна 18.09.2013 року їм стало відомо, що спадкоємцем ? часток спадщини за заповітом є інша людина. Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про поділ житлового будинку в натурі між власниками, їй стало відомо, що іншим спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6 є її внук ОСОБА_3, відносно якого у листопаді 2010 року остання зверталася до суду з позовом, в якому просила суд визнати його таким, що втратив право користуватися житловим будинком. У 2011 році її свекруха, ОСОБА_6 зверталася до Кобижчанської сільської ради із скаргою на невістку ОСОБА_8 та внука за самоуправство щодо розпорядження останніми належною їй земельною ділянкою. У грудні 2010 року ОСОБА_6 виявила зникнення документів, які підтверджували її право власності на будинок та земельні ділянки. та надала їй довіреність, за якою вона мала відновити втрачені документи на будинок та земельні ділянки. Вказує, що в період з 2008 року по день смерті спадкодавця, через неприязнені відносини з внуком, не могла скласти заповіт на нього, про який їй та її чоловіку ОСОБА_7 не було б відомо. Заповіт від 25.09.2008 року міг бути підписаний лише за умови обману ОСОБА_6 або через інші протиправні дії внука померлої. Окрім цього зазначає, що померла погано усвідомлювала значення своїх дій. 12 жовтня 2015 року помер ОСОБА_7, який рішенням Бобровицького районного суду від 27.07.2015 року був визнаний недієздатним, відтак спадкоємицею належної померлому ? частки майна, успадкованого після смерті ОСОБА_6 стала вона. Вважає, що заповіт від 25.09.2008 року, за яким спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 став ОСОБА_3 посвідчувався з порушенням ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, так як секретар виконавчого комітету Кобижчанської сільської ради Бобровицького району ОСОБА_9 не мала на момент укладення заповіту повноважень на вчинення нотаріальних дій та вчинила нотаріальну дію не дотримуючись вимоги додержання таємниці цих дій, склала та посвідчила заповіт в присутності невістки заповідачки - ОСОБА_8 та іншої особи. Зазначає, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому він є нікчемним. В звязку з цим просить визнати заповіт та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Пояснивши при цьому, що заповіт був складений особою, яка не мала на це права та з порушенням вимог щодо його форми і порядку посвідчення, тому він є нікчемним і його слід визнати недійсним, як і свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_3 на підставі цього заповіту.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що померла ОСОБА_6 постійно та на день смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. і за життя заповіла все своє майно внуку ОСОБА_3. Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Кобижчанської сільської ради, яка наділена такими повноваження згідно рішення виконкому. Заповіт складений в письмовій формі і в ньому відображене волевиявлення заповідачки про яке було відомо всім рідним після його посвідчення із слів останньої.

Третя особа, державний нотаріус Бобровицької районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_5, в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити та зазначила, що при посвідченні заповіту, складеного 25.09.2008 року ОСОБА_6 секретар Кобижчанської сільської ради Бобровицького району, ОСОБА_9 мала відповідні повноваження, оскільки згідно рішення першої сесії п`ятого скликання виконавчого комітету Кобижчанської сільської ради Бобровицького району від 14 квітня 2006 року на неї було покладено повноваження секретаря виконавчого комітету та рішенням виконавчого комітету від 16.08.2006 року затверджено розподіл функціональних обов`язків між працівниками апарату сільської ради, згідно з яким секретаря виконкому уповноважено на вчинення нотаріальних дій. Також пояснила, що при видачі нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_6, були враховані вимоги статті 1241 ЦК України, відповідно до якої непрацездатний син спадкодавиці ОСОБА_7, незалежно від змісту заповіту, мав право на спадкування половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом. Відтак, йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку майна. Звертаючись до нотконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримуючи відповідне свідоцтво він в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та розумів, яку саме частку у спадковому майні отримав. Претензій та скарг з боку спадкоємця з приводу спадщини не було.

Третя особа Головне територіальне управління Юстиції в Чернігівській області до суду не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що за померлою ОСОБА_6 доглядала позивачка ОСОБА_1М в останні роки перед її смертю. До цього часу, з нею проживали син ОСОБА_7 з дітьми та невістка ОСОБА_8, з якою в них періодично виникали сварки і померла за життя мала намір зняти їх з реєстрації в своєму будинку. З 2008 року з нею проживав її другий син, ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_12, суду пояснила, що із слів померлої ОСОБА_6, їй стало відомо, що її невістка ОСОБА_8 та внук, відповідач по справі, неприязно ставилися до неї та виганяли з будинку, а позивачка в справі здійснювала догляд за ОСОБА_6, та за своїм чоловіком який проживав з останньою.

Свідок ОСОБА_8, суду пояснила, що вона є матірю ОСОБА_3, і за життя її свекруха заповіла будинок по вул. Матросова, 10 в с. Кобижча своєму внуку, відповідачу в справі. Для складання заповіту була запрошена секретар сільської ради ОСОБА_9, яка і посвідчила даний заповіт.

Свідок ОСОБА_9, в судовому засіданні пояснила, що на момент укладення заповіту ОСОБА_6 в неї були відповідні повноваження на його посвідчення, покладені рішенням виконкому Кобижчанської сільської ради. Оскільки ОСОБА_6 не могла самостійно прийти до сільської ради для укладення заповіту, вона приїхала до будинку заповідачки, роз`яснила порядок посвідчення заповіту, права і обов'язки, попередила про наслідки такого посвідчення після чого він був складений. В подальшому вона роздрукувала текст заповіту та повернулася до будинку ОСОБА_6, яка особисто прочитала текст заповіту вголос, була з викладеним згодна та підписала його. При цьому зазначили, що при складанні та підписанні заповіту в кімнаті, окрім неї та заповідачки, присутніх не було. Вчиняла нотаріальні дії відповідно до чинного законодавства.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснили, що спірний будинок був збудований померлим батьком відповідача в справі, ОСОБА_7 і тому ОСОБА_6 за життя заповіла його внуку, ОСОБА_3 Про наявність заповіту всі сусіди та знайомі ОСОБА_6 знали з її слів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слідуючого.

Судом встановлено, що 24.08.2012 року померла ОСОБА_6, яка на момент смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЕЛ № 193801 (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за вищезазначеною адресою та належали померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Бобровицької районної ради народних депутатів 10 березня 1989 року та державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 422534 та ЯК №422535 (а.с. 68,69, 74, 75).

За життя остання склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кобижчанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, ОСОБА_9 25.09.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 551, в якому все своє майно заповіла своєму внуку, ОСОБА_3 (а.с.76).

З матеріалів справи, а саме з копії спадкової справи вбачається, що 05.10.2012 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 25.12.2012 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся спадкоємець, який у відповідності до вимог статті 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині, ОСОБА_7 (а.с.57, 80- 82).

Державним нотаріусом Бобровицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_7 18 та 19 вересня 2013 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом: на ? частку житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями і спорудами; ? частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; ? частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстровані в реєстрі під № 1-981, № 1-975 та № 1-978 (а.с.10, 11, 66). Свідоцтва про право на спадщину на ? частини вищевказаного спадкового майна спадкоємець за заповітом, ОСОБА_3 отримав 08.07.2014 року. (а.с. 12,13).

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

З аналізу зазначеної правової норми випливає, що заповіт вважається нікчемним у разі складення його особою, яка не мала на це права. а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. (ст. 1234 ЦКУ). Згідно роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Згідно з вимогами ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповідач може написати заповіт власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. Посадова, службова особа може на прохання заповідача записати заповіт з його слів власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. У такому разі заповіт вголос зачитується заповідачем, який робить запис перед своїм підписом.

З копії заповіту вбачається, що він складений у письмовій формі та має всі необхідні реквізити, зокрема: зазначена дата та місце його складання, дата та місце народження заповідачки, оскільки посвідчення заповіту відбувалося поза межами сільської ради, та у відповідності до п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, - ОСОБА_9 записано місце вчинення нотаріальної дії - вул. Матросова, 10, с. Кобижча та вказана причина цього: «У зв'язку з хворобою заповідача, ( обмежена в русі із-за хвороби ніг)» Також містяться записи: про написання його зі слів заповідачки секретарем виконавчого комітету сільської ради; про прочитання нею тексту заповіту вголос; про розяснення змісту статтей 1241,1254 ч. 2 ст. 1307 ЦК України. Цей заповіт складено і підписано в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається у справах виконавчого комітету Кобижчанської сільської ради, а другий видається заповідачу. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. ( а.с. 76). Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку що заповіт складений особою, яка мала на це право та при його складанні дотримані вимоги щодо його форми.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті не має нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами ст. 37 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII, ст.ст. 38, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР та п.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.94 року( в редакції чинній на час складання правочину) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Частиною .4 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

З матеріалів даної справи та матеріалів справи № 1123 Державного архіву Чернігівської області ( Кобижчанська сільська рада), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 14 квітня 2006 року на першій сесії п`ятого скликання Кобижчанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області секретарем сільської ради було обрано ОСОБА_9 на яку також було покладено повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради. ( а.с. 137, 138,166-170).

Рішенням виконавчого комітету Кобижчанської сільської ради № 80 від 16 серпня 2006 року було затверджено розподіл функціональних обов`язків між працівниками апарату сільської ради, згідно якого на ОСОБА_9 покладено повноваження щодо вчинення нотаріальних дій відповідно до чинного законодавства (а.с.135, 136). Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 є тією посадовою особою на яку згідно рішення виконкому покладені обовязки щодо вчинення нотаріальних дій, в тому числі і посвідчення заповітів.

Згідно з вимогами ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути : визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави передбачені ст. 1257 ЦК України щодо нікчемності заповіту, а отже відсутні підстави і для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані ОСОБА_3 недійсними.

Суд не може взяти до уваги твердження представника позивача відносно того, що заповіт посвідчувався в присутності свідка, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема заповітом в тексті якого відсутні посилання на присутність свідків при його складанні та показами свідка ОСОБА_9, яка тривалий час вчиняє нотаріальні дії і яка неодноразово в судовому засіданні, не змінюючи своїх показів, наголошувала на тому , що складався та посвідчувався заповіт тільки в присутності її та заповідачки. Тому у суду відсутні підстави вважати покази дані ОСОБА_9 неправдивими, а покази дані ОСОБА_8 слід вважати сумнівними, враховуючи тривалий проміжок часу який пройшов з дати складання заповіту та відсутність письмових доказів які б узгоджувались з її поясненями.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачка в справі ОСОБА_1, не надала всупереч вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав складеним та посвідченим заповітом на ОСОБА_3, та видачею нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом її чоловіку ОСОБА_7 Судом достовірно встановлено, що за життя спадкоємець ОСОБА_7 отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 на ? частку спадкового майна не оспорював заповіт останньої та видане його племіннику свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а також не уповноважував інших осіб на вчинення цих дій.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3,10,11, 57-60, 209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1233,1234, 1241,1251, 1257, 1296, 1301 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат»,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя