Справа №588/1188/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/726/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права. Просить скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником прав та обовязків якого відповідно до змін до Статуту є відповідач ПАТ «Сбербанк», було укладено договори банківських вкладів (депозиту) № 3330/005/539640 з видачею ощадного (депозитного) сертифіката на предявника № СР 000383, за яким сума вкладу становила 105 000 доларів США, строк отримання вкладу 367 днів; процентна ставка за вкладом 7, 80 % річних; дата вимоги вкладу 06 грудня 2014 року. Відповідно п. 1.1 вказаного ОСОБА_4 приймає від вкладника грошові кошти, перераховані вкладником з його поточного рахунку, відкритого в Банку, на рахунок Банку, та видає Вкладнику відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі ощадний (депозитний) сертифікат на предявника, і зобовязується виплатити Вкладникові, або особі, що придбала або якій було вручено сертифікат на договірних умовах номінальну вартість Сертифікату (суму вкладу, яка зазначена на бланку такого сертифікату) та нараховані проценти за Сертифікатом, на умовах та в порядку, передбаченому цим ОСОБА_4. Погашення Сертифікату (сплата номінальної вартості такого Сертифікату) та сплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій Сертифікат було випущено (п. 1.7 ОСОБА_4). У разі предявлення Сертифікату для дострокового погашення ОСОБА_4, в строк, зазначений в заяві на дострокове погашення, при умові, що строк складає не менше ніж два робочі дні від дня подання такої заяви, перераховує суму номінальної вартості Сертифіката та проценти за ним, які виплачуються в розмірі базової (мінімальної) процентної ставки за вкладом (депозитом) на вимогу для фізичних осіб, яка діє в Банку на день такої сплати, на поточний рахунок предявника сертифіката, відкритий в Банку (п. 2.3 ОСОБА_4). У пункті 5.1. ОСОБА_4 визначено, що все інше, що не передбачено цим договором визначено в Умовах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» , затверджених наказом Голови правління банку № 37 від 16 січня 2012 року, з усіма змінами та доповненнями, що відбулись протягом дії ОСОБА_4, умови є невідємною частиною цього договору і розміщуються на офіційному сайті Банку та/або інформаційних стендах, розташованих у доступних для Вкладника місцях в операційному та/або касовому залах Банку. На виконання ОСОБА_4 сторони склали Акт прийому передачі за яким відповідач передав, а позивач отримав ощадний сертифікат серії СР № 000383, який випущено 04 грудня 2013 року на суму 105 000 доларів США і за змістом якого позивач погоджується, що обслуговування та погашення сертифікату здійснюється з урахуванням правил, встановлених законодавством України та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», що діють на дату здійснення дій, повязаних з обслуговуванням та/або погашенням Сертифікату. 31 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про дострокове погашення належного йому ощадного (депозитного) сертифікату на предявника серії СР № 000383. У вказаній заяві зазначено, що позивач ознайомлений зі змістом Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та змістом постанови про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб у межах України, затвердженої правлінням Національного банку України від 16 вересня 2013 року № 365. Крім того, у заяві зазначено, що позивачу відомо про те, що грошові кошти у іноземній валюті, отримані від дострокового погашення сертифікату, підлягають обовязковому продажу на міжбанківському валютному ринку України із подальшим зарахуванням гривневого еквіваленту від продажу іноземної валюти на його поточний рахунок в національній валюті. За заявою ОСОБА_3 позивачем 04 лютого 2014 року було достроково погашено Сертифікат серії СР № 000383 за спірним ОСОБА_4, зокрема, було зараховано на рахунок позивача гривневий еквівалент суми вкладу за курсом гривні до долара США 8,8 загальною сумою 924 000 грн. та 154 грн. 44 коп. відсотків. Відповідач при достроковому погашенні сертифікату за спірним договором діяв відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» № 365, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за № 1592/24124, якою передбачено, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку. Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України, передбачених законодавством України, на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) не дозволяється. Уповноважений банк зобовязаний здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента). Ураховуючи, що кошти на рахунок позивача, який предявив ощадний (депозитний ) сертифікат за спірним ОСОБА_4, номінований в іноземній валюті до погашення, мали бути зараховані не з рахунку позивача, а з рахунку, який йому не належав, відповідач зобовязаний був здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті.

Сторони належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає відхиленню.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки оскаржуваного ОСОБА_4, а саме не проаналізовано пункти 1.7 та 2.3 договору про те, що погашення Сертифікату відбувається у валюті, в якій сертифікат було випущено є необґрунтованими. При ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, укладаючи спірний договір, предметом якого були не національна, а іноземна валюта, позивач брав на себе свідомі ризики, які повязані із застосуванням державним регулятором в особі Національного банку України повноважень з валютного регулювання та валютного контролю, у тому числі повязаних із установленням порядку проведення обовязкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті.

Ствердження позивача в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні справи судом не застосовано норми спеціального законодавства, а саме норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та норми Закону України «Про захист прав споживачів» висновків суду не спростовують. Судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення було застосовано норми чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що твердження суду в своєму рішення про те, що позивач, укладаючи спірний договір, предметом якого була не національна, а іноземна валюта брав на себе свідомі ризики є надуманими, безпідставними та такими, що суперечать обставинам справи є безпідставними.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд дійшов безпідставного висновку щодо відсутності у справі доказів, що доводять факт, істотність обману та умислу відповідача обґрунтовано спростовані у рішенні суду першої інстанції. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого правочин визначається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Отже, в матеріалах справи відсутні будь які докази обману відповідачем позивача, а ствердження ОСОБА_3 про це є лише його припущеннями, які не ґрунтуються на доказах.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами факт формування волі позивача при укладенні спірного договору саме під впливом обману з боку відповідача і, що відповідач мав умисел на уведення позивача в оману, що свідчить про те, що позивачем не доведено сукупність трьох обставин ( наявність умислу в діях відповідача; істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману; сам факт обману), яка необхідна для кваліфікації недійсності спірного договору за статтею 230 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У звязку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: