У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод», третя особа - управління Державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання прав як мешканки гуртожитку, на яку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те що, на підставі ордеру від 06 вересня 1998 року № 21 вселилась до кімнати АДРЕСА_1, де зареєстрована та постійно проживає. Зазначає, що гуртожиток згідно рішення господарського суду Полтавської області від 04 квітня 2002 року № 7/27 перебуває у власності ПАТ «Тепловозоремонтний завод». Оскільки відповідач не визнає її права, передбачені ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», у зв'язку з чим просила суд визнати її право, як мешканки гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1, що належить ПАТ «Тепловозоремонтний завод», на яку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» щодо заборони її виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання та визнати за нею право на подальше проживання у гуртожитку до розв'язання її житлових питань.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2016 року, позов задоволено. Визнано, що на ОСОБА_2 як мешканку гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ПАТ «Тепловозоремонтний завод», поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», в тому числі, норми ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 19 вказаного Закону щодо заборони виселення, переселення та відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання людей, та право подальшого проживання в гуртожитку до розв'язання житлової проблеми. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Тепловозоремонтний завод» порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень, із ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із обґрунтованості позову, оскільки між сторонами вбачається спір, що виник внаслідок невизнання відповідачем прав позивача, як мешканця гуртожитку, а також з того, що на позивача та на спірний гуртожиток поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку».

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Тепловозоремонтний завод» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод», третя особа - управління Державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання прав як мешканки гуртожитку, на яку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова