УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», треті особи: Кабінет Міністрів України, Національний банк України, про захист прав споживача та повернення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов'язати публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», банк) повернути йому надмірно сплачені кошти за комісійну винагороду банку в сумі 6 602,35 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 10 липня 2014 року між ним та банком було укладено договір довгострокового банківського вкладу «Класичний» № 8 зі сплатою процентів щорічно. Сума вкладу становила 322 958,00 доларів США.

Позивач вказував, що строк дії вкладу закінчився 15 червня 2015 року, а 16 червня 2015 року ним було надано відповідачу платіжне доручення № 40411 на переказ коштів в сумі 322 958,00 доларів США на його поточний рахунок в публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк».

16 червня 2015 року було здійснено переказ коштів на вказаний у платіжному дорученні рахунок в сумі 316 300,00 доларів США, а сума в розмірі 6602,35 доларів США, що станом на 16 червня 2015 року становила 135 346 грн, була з нього знята банком в якості комісійної винагороди в розмірі 2 % від суми, яка перераховується.

Посилаючись на те, що його не було попереджено про те, що в тарифах банку є перекази, які передбачають максимальну суму комісії за переказ коштів в іноземній валюті, а саме: за прискорений переказ в іноземній валюті з поточних рахунків з датою валютування «сьогодні на завтра» - 0,03%, мін. 10 доларів США, макс. 150 доларів США, з датою валютування «сьогодні на сьогодні» - 0,06 % , мін. 10 доларів США, макс. 150 доларів США., позивач вважав, що банк мав зняти за переказ комісійну винагороду в сумі 150 доларів США, а не 6 602,00 доларів США.

Зважаючи на вищевикладене просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 61, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що стягуючи з позивача комісію, банк діяв відповідно до умов договорів та тарифів банку, які діяли на момент звернення позивача з розпорядженням про перерахунок коштів і про які перед здійсненням операції він попередив позивача; при цьому судами враховано, що чинне законодавство закріплює за банківськими установами право вільно встановлювати розмір комісійної винагороди на банківські послуги та не встановлює її граничних розмірів. Єдиним обмеженням, яке визначається чинним законодавством України, це встановлення комісійної винагороди на рівні нижче собівартості банківських послугу цьому банку.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи позивача про те, що банк стягнув з нього комісію, яка не передбачена діючими тарифами та правилами, оскільки такі спростовуються роздруківкою тарифів, завіреною належним чином, наданою відповідачем (а. с. 82-104), а також роздруківкою, яку сам позивач долучив до своєї позовної заяви, з яких вбачається, що перекази коштів в іноземній валюті з поточних рахунків у межах України, здійснюються за плату і розмір комісії передбачено - 2% від суми переказу разово, мінімум 500 грн.

Також суди обґрунтовано відхилили посилання позивача на порушення відповідачем ст. ст. 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до моменту здійснення операції про переказ коштів, відповідач повідомив позивача про розмір комісії, тобто про розмір плати, за яку банк міг надати позивачу відповідну послугу, і останній від послуги за запропоновану плату не відмовився, оскільки хотів отримати гроші на рахунку в іншому банку в той же день, тобто в діях відповідача відсутня недобросовісна поведінка.

З урахуванням вказаного та враховуючи, що позивач був повідомлений про зміну тарифу до моменту здійснення операції, сам сплатив запропоновану йому комісію, тобто виконав умови договору та погодився на придбання послуги на умовах запропонованої йому плати, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача повернути отриману ним комісію.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович