АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/1338/14-ц Головуючий І інстанції Якименко Л.О.
Провадження: 22-ц/790/5766/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в м.Харкові до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» правонаступником всіх прав та зобовязань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 6631421 від 15.07.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобовязався надати відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 33 777 доларів США. Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу зобовязався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 15.07.2015 року. З метою забезпечення виконання зобовязання відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_4 №6640901 від 15.07.2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 поручилась за виконання зобовязання боржника перед позивачем в повному обємі. Позивач належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, відкривши відповідачу ОСОБА_3 позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу, зобовязання за кредитним договором не виконав. У звязку з чим станом на 26.02.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 14 912,66 доларів США та 16 000 грн. Через невиконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань у визначений кредитним договором строк, позивач на підставі п.п. 3.1 вищевказаного договору поруки направив відповідачу ОСОБА_1 вимогу №КНА-61/105 від 04.03.2014 року виконати зобовязання, що забезпечене порукою, у повному обсязі. Відповідно до п.п.3.2. договору поруки, відповідач ОСОБА_1 не виконала своїх договірних зобовязань перед позивачем.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 14 912,66 доларів США та 16 000 грн. та судові витрати в розмірі 1 559, 85 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року позов ПАТ « перший Український міжнародний банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 14 912,66 доларів США та 16 000 грн. та судові витрати: судовий збір у сумі 1 559, 85 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення в частині вимог до ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховані положення ст.559 ч.4 ЦК України. З 12.04.2010 року боржник припинив сплачувати кошти за кредитом. Позивач був зобовязаний та мав змогу у період часу з 12.04.2010 р. по 12.10.2010 рік звернутись до поручителя з вимогою про сплату заборгованості. Однак, матеріали справи не містять доказів направлення та вручення вимоги про сплату заборгованості до поручителя у вказаний період, у звязку з чим строк предявлення вимоги до поручителя на даний час сплив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» правонаступником всіх прав та зобовязань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №6631421 від 15.07.2008 року. Відповідно до умов договора позивач зобовязався надати відповідачу ОСОБА_5, кредит у розмірі 33 777 доларів США, а відповідач ОСОБА_3 в свою чергу зобовязався використати його з цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 15.07.2015 року.

15.07.2008 р. між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №6640901 від 15.07.2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 поручилась за виконання зобовязання боржника ОСОБА_3 перед позивачем у повному обємі.

Позивач належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, відкривши відповідачу ОСОБА_3 позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером та випискою операцій і оборотів за позичковим рахунком відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_6 покладені на нього обовязки умовами кредитного договору належним чином не виконав.

Відповідно, у ОСОБА_3 станом на 26.02.2014 року (включно) виникла як вважає позивач заборгованість, яка складається з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені за порушення строків повернення кредиту і сплати процентів за користування ним, штрафу і становить 14 912,66 доларів США та 16 000 грн., з яких: заборгованість відповідача за сумою кредиту складає 12536, 38 доларів США; заборгованість відповідача за непогашеними відсотками за користування кредитом складає 330,77 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором складає еквівалент 1707,74 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обовязків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору, складає еквівалент 337,77 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обовязків щодо поновлення дії договорів страхування складає 16000 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з положень ст.ст..526, 527, 530, 549, 629 ЦК України та з того, що в порушення умов кредитного договору №6631421 від 15.07.2008 року та договору поруки№6640901 від 15.07.2008 року, відповідачами не виконувались зобов'язання щодо погашення суми кредиту та сплати процентів за його користування в строки та розмірі, визначених договорами.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в частині стягнення солідарно суми заборгованості в розмірі 14 912,66 доларів США та 16 000 грн. з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в якій зазначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Пунктами 3.5.7, 4.2.2 кредитного договору №6631421 від 15.07.2008 року передбачено право банку вимагати дострокове повернення наданого кредиту.

Згідно п.6.1 договору поруки №6640901 від 15.07.2008 року порука припиняється з припиненням зобовязання, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

З матеріалів справи вбачається, і даний факт не спростований сторонами у справі, що починаючи з 12.04.2010 року ОСОБА_3 не виконується зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту.

За таких обставин у ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» виникло право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного зобов`язання боржника ОСОБА_3 щодо повернення кредиту, починаючи з 12.04.2010 року, протягом наступних 6 місяців.

Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 04.03.2014 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в судовому засіданні відносно необгрунтованого стягнення коштів з ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів вважає, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а відтак позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з наведених вище підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді