РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Хилевича С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області - Романчука П.І. на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2015 року у справі за позовом прокурора Радивилівського району в інтересах спільної територіальної громади Радивилівського району в особі Радивилівської районної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації, треті особи, на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог : Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична фірма "Адвокат і Закон", Радивилівська районна організація "Українська народна партія", за участю третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору : Бугаївська сільська рада Радивилівського району Рівненської області в інтересах територіальної громади Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно та за позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору : Бугаївська сільська рада Радивилівського району Рівненської області в інтересах територіальної громади Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області до Радивилівської районної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична фірма "Адвокат і Закон", Радивилівська районна організація "Українська народна партія", Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

26 червня 2014 року прокурор Радивилівського району в інтересах спільної територіальної громади Радивилівського району в особі Радивилівської районної ради звернулвся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

23 квітня 2015 року Бугаївська сільська рада Радивилівського району Рівненської області в інтересах територіальної громади Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області звернулася з позовом до Радивилівської районної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТзОВ Юридична фірма "Адвокат і Закон", Радивилівська районна організація "Українська народна партія", Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Радивилівського районного Рівненської області суду від 31 грудня 2015 року в позові прокурора Радивилівського району в інтересах спільної територіальної громади Радивилівського району в особі Радивилівської районної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації, треті особи, на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог ТзОВ Юридична фірма "Адвокат і Закон", Радивилівська районна організація "Українська народна партія", за участю третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Бугаївська сільська рада Радивилівського району Рівненської області в інтересах територіальної громади Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

В позові третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Бугаївська сільська рада Радивилівського району Рівненської області в інтересах територіальної громади Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області до Радивилівської районної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору : ТзОВ Юридична фірма "Адвокат і Закон", Радивилівська районна організація "Українська народна партія", Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Рівненської області - Романчук П.І. подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом зроблено невірний висновок щодо відсутності правових підстав набуття права власності на спірне майно, а також, що майно може бути витребуване у добросовісного набувача лише у випадку визнання договору недійсним, оскільки скасування рішення господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2009 року не є правовою підставою для витребування майна від ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та відповідно безпідставно відмовив в задоволенні позову прокурора району.

Також вказує, що право на витребування майна з чужого незаконного володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від незаконного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею.

Крім того, майно вибуло з власності територіальної громади Радивилівського району в особі Радивилівської районної ради поза волею власника та на підставі судового рішення, яке було скасоване, відтак подальше його відчуження є незаконним, тому, згідно ст.ст. 387,388 ЦК України, нерухомість підлягає витребуванню.

Просить рішення Радивилівського районного Рівненської області суду від 31 грудня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову прокурора Радивилівського району в інтересах спільної територіальної громади Радивилівського району в особі Радивилівської районної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2СВ. про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності та ці позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на адміністративно-побутову будівлю від 17 грудня 2002 року адміністративно-побутова будівля по вул. І.Франка, 2 у м. Радивилів Радивилівського р-ну, Рівненської обл. зареєстрована Радивилівським районним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за Радивилівською районною радою (а. с. 139 т. 1).

Згідно з рішенням господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2009 року (справа № 15/34) за ТзОВ «Силует» визнано право власності на частину нежитлового приміщення площею 102 кв. м по вул. І.Франка, 2 у м. Радивилів Радивилівського р-ну, Рівненської обл. відповідно до плану.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30 червня 2009 року рішення господарського суду Рівненської області від 11лютого 2009 року у справі за позовом ТзОВ «Силует» до Радивилівської районної ради, КП «Радивилівське районне БТІ» про визнання укладеним договору купівлі-продажу майна від 04 вересня 1995 року та визнання права власності залишено без змін.

04 вересня 2009 року ТзОВ «Силует» оформило право власності на частину нерухомого майна площею 102 кв. м по вул. І.Франка, 2 у м. Радивилів Радивилівського р-ну, Рівненської обл.

11 вересня 2009 року ТзОВ «Силует» відчужило спірне майно на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу ОСОБА_4

14 вересня 2009 року ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказане майно.

Постановою Вищого господарського суду України від 31березня 2010 року скасовано вищевказані судові рішення, а справу направлено до суду першої інстанції для нового розгляду.

За результатами нового розгляду ухвалою господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року припинено провадження у справі у зв'язку з ліквідацією юридичної особи - ТзОВ «Силует».

26 листопада 2010 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу відчужив 37/100 частини даної нерухомості вартістю 116 тис. грн на користь ОСОБА_2, який 29 листопада 2010 року зареєстрував на нього право власності. ОСОБА_129 листопада 2010 року зареєстрував право власності на 63/100 частини спірного майна.

Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача

За змістом цієї статті випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Норми статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Отже, норми статей 1212 та 388 ЦК України можуть застосуватись у випадках, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання або збереження майна без достатньої правової підстави. При цьому підстави застосування положень статті 1212 ЦК України є більш широкими, ніж статті 388 цього Кодексу. Наявність підстав для витребування майна за статтею 388 ЦК України не виключає застосування положень статті 1212 цього Кодексу в частині, що не суперечать положенням статті 388 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15.

Звертаючись до суду, прокурор просив поновити пропущений ним строк позовної давності, вказуючи про те, що їм стало відомо про порушення вказаних прав лише у 2014 році, коли головою Радивилівської районної ради став ОСОБА_5, саме тоді Радивилівська районна рада звернулася до прокуратури за захистом своїх прав.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою цієї статті органи та інші особи, які відповідно до статті 45 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, саме за касаційною скаргою Радивилівської районної ради, 31 березня 2010 року Вищим господарським судом України було винесено постанову про скасування рішення господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2009 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30 червня 2009 року, які прийняті щодо спірного майна.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

29 грудня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили клопотання про застосування строків позовної давності (т.2 а.с.49-52).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи вищевикладене у задоволенні позову слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржувалось сторонами та іншими учасниками процесу та не було предметом апеляційного перегляду.

Частиною 6 ст. 154 ЦПК України передбачено, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог прокурора скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області Романчука П.І. задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду від 31 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову прокурора Радивилівського району в інтересах Радивилівської районної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Скасувати вжиті ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2014 року заходи забезпечення позову.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: