У х в а л а

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору, додаткової угоди та застосування наслідків недійсності правочину, припинення чинності заборони,

в с т а н о в и л а :

Сихівський районний суд м. Львова рішенням від 3 квітня 2015 року зустрічні позовні вимоги задовольнив, ухвалив: визнати недійсним укладений 16 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 кредитний договір «Автопакет»; визнати недійсною укладену між публічним акціонерним товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 31 травня 2012 року додаткову угоду № 1 до зазначеного кредитного договору; застосувати наслідки недійсності правочину; припинити чинність заборони зняття з обліку автотранспортного засобу, належного ОСОБА_5, яка внесена ВАТ «КБ «Надра» на виконання спірного кредитного договору.

У задоволенні первісного позову ПАТ «КБ «Надра» суд відмовив.

Апеляційний суд Львівської області 16 жовтня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнив частково, ухвалив стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 502 тис. 420 грн 65 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 квітня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилила, рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_4 колегія суддів залишила без змін.

20 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 6, статті 203, частини третьої статті 509, статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 11, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 13, 14 Закону України «Про заставу»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня і 23 вересня 2015 року, 13 квітня і 1 червня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, 25 вересня 2013 року, 11 травня і 8 червня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 20 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для визнання недійсними оспорюваного кредитного договору та додаткової угоди, оскільки оспорюваний правочин укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог статей 626, 627, 638 ЦК України, статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»; при його укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, про свідчать підписи сторін у кредитному договорі, договір не містить положень про зміни у витратах щодо обслуговування кредиту.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 18 березня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення усіх фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема необхідність установити характер спірних правовідносин та норми правозастосування до них;

- в ухвалі від 23 вересня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для визнання недійсним правочину з огляду на те, що укладення споживачем кредитного договору відбувалося під впливом інформації, яка не відповідала дійсності; при цьому виконання спірного правочину направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення у боржника непередбачених втрат;

- в ухвалі від 13 квітня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи;

- в ухвалі від 1 червня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, звернув увагу, що на порушення норм процесуального права суди при вирішенні спору щодо визнання недійсним кредитного договору не врахували норм Закону України «Про захист прав споживачів», положень установчих документів банку, належно не дослідили умов спірного кредитного договору; при цьому суд указав на необхідність встановити усі фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, 25 вересня 2013 року, 11 травня і 8 червня 2016 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору, додаткової угоди та застосування наслідків недійсності правочину, припинення чинності заборони за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко