Номер провадження: 22-ц/785/1938/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Дрішлюка А.І., Цюри Т.В., при секретарі Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015р. по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

04 листопада 2014р. представник ПАТ «УкрСиббанк» через поштове відділення звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 і ОСОБА_3

В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що 08 жовтня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк»

та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту за №0, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 77500 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязалась повернути кредит та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах визначених договором у строк до 08 жовтня 2022р.

В якості забезпечення зобовязання по кредитному договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 08 жовтня 2007р. був укладений договір поруки за№147975, яким встановлена солідарна відповідальність.

У звязку з тим, що відповідачі порушили умови взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору, представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 142137,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17 липня 2015р. становить 3.125.126грн.11коп. та складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 73695,81 долару США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17 липня 2015р. становить 1.620.326грн.71коп.;

- заборгованість по процентам у розмірі 45140,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17 липня 2015р. становить 992487грн.63коп.;

- заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 16268,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17липня 2015р. становить 357683грн.61коп.;

- заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7032,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17 липня 2015р. становить 154628грн.17коп.

Крім того, представник позивача, посилаючись на п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», просив суд у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а у резолютивній частині рішення встановити спосіб та порядок його виконання, зокрема встановити, що виконання рішення здійснювати за курсом встановленим Національним банком України на день виконання рішення суду (а.с.2-4, 53, 97-98).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надавши суду свої заперечення (а.с.129-130).

Рішенням суду від 16 грудня 2015р. позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 жовтня 2007р. у загальному розмірі 142137доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 3.333.302грн.83коп., яка складається із:

-заборгованості за кредитом - 73695доларів США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 1.728.262грн.92коп.

-заборгованості по процентам - 45140доларів США 39 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 1.058.601грн.05коп.

-заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 16268доларів США 19 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16грудня 2015р. становить 381510грн.29коп.

-заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7032 долари США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 164928грн.57коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 3654гривні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.179-180, 181-188).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову Банку. При цьому апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки суд не врахував, що АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», але банк про ці зміни не повідомив її (ОСОБА_2В.), тому договір був порушений позивачем та строк дії договору припинений в 2012році.

Апелянт вказала, що судом недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскільки кредитний договір від 08 жовтня 2007р. є нікчемним, так як у позивача в представленому Сертифікаті-дозволі валютних операцій відображено про відкриття валютних рахунків та їх обслуговування, що означає, що позичальник при укладенні Договору позики зобовязаний був відобразити грошову позику у гривнях, а потім провести валютну операцію в обміні гривні на іноземну валюту.

Апелянт послалася на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги її заперечення в частині порушення позивачем строку позовної давності, не врахувавши, що для предявлення позову з часу припинення виконання зобовязань за кредитним договором, який закінчився в 2012р., позивач мав би предявити претензії, а позивач тільки у грудні 2014р. звернувся до суду, та судом незаконно стягнута заборгованість по відсоткам, оскільки це порушення вимог ч.2 ст. 258 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність в один рік застосовується к вимогам про стягнення неустойки (а.с.208-213).

Відповідач ОСОБА_3 та представник ПАТ «УкрСиббанк» рішення суду від 16грудня 2015р. не оскаржили в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухав апелянта ОСОБА_2, адвоката в її інтересах, відповідача ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, представника ПАТ «УкрСиббанк», який вважав рішення суду законним, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга піддягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтей 57-60 ЦПК України.

При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про частково задоволення позовних вимог банку, суд першої інстанції, виходив з того, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, доведено в повному обсязі, а тому відповідачка ОСОБА_2 у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань за договором кредиту повинна сплатити виниклу заборгованість.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту за №0, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 77500 доларів США та зобовязалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 08 жовтня 2022р. (а.с.5-15).

На забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, 08 жовтня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №147975, згідно з яким, поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (а.с.16-17).

Позивач вказав, а суд першої інстанції з цим погодився та стягнув з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість станом на 17 липня 2015р. у загальному розмірі 142137,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р., саме на дату ухвалення рішення суду першої інстанції, становить 3.333.302грн.83коп., яка складається з:

-заборгованості за кредитом - 73695доларів США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 1.728.262грн.92коп.

-заборгованості по процентам - 45140доларів США 39 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 1.058.601грн.05коп.

-заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 16268доларів США 19 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16грудня 2015р. становить 381510грн.29коп.

-заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7032 долари США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015р. становить 164928грн.57коп.

Але з вказаним висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можливо, оскільки судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги наступне.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 08 жовтня 2022р. (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням ануїтетних платежів у розмірі 860 доларів США щомісяця до 08 числа кожного календарного місяця строку кредитування для основної заборгованості (пункт 1.2.2 договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 1.3 договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що банк 19.09.2014року направив боржнику письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.49-52 т.1).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця 08 числа кожного календарного місяця, сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами 08 числа кожного місяця наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012р. та від 7 березня 2013р., Верховного Суду України у постановах від 6 листопада 2013р. (№ 6-116цс13), 19 березня 2014р. (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014р. (№ 6-61цс14).

Згідно довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2015р. жодних платежів в рахунок погашення заборгованості з 28 липня 2011р. від позичальника не надходило останній платіж по тілу кредиту був сплачений 09 червня 2009р. в сумі 35,41 доларів США та по процентам за користування кредитом - 13травня 2011р. в сумі 100 доларів США (а.с.100-111). У свою чергу банк звернувся до суду із зазначеним позовом тільки 04 листопада 2014р., згідно штампу на конверті (а.с.53).

Судом першої інстанції не вірно зазначено, що останній платіж відповідачем було зроблено 09 червня 2009р., оскільки з розрахунку процентів, зробленому банком, вбачається, що останній платіж було зроблено 13 травня 2011р. (том 1 а.с.18,21).

З урахуванням сплати останнього платежу саме 13 травня 2011р. та передбачених строків виконання зобовязань зі щомісячним погашенням ануїтетних платежів у розмірі 860 доларів США щомісяця до 08 числа кожного календарного місяця строку кредитування, як для основної заборгованості так і для процентів, суду самостійно неможливо без відповідного розрахунку банку та графіку погашення заборгованості, який є додатком до кредитного договору та не наданий суду, визначити яку саме слід стягнути суму основного боргу та яку саме слід стягнути суму процентів в межах позовної давності по кожному платежу окремо, саме в межах строку позовної давності: з 04 листопада 2011р.

З урахуванням встановлених обставин фактично не підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в період з 09 липня 2009р. по 09 жовтня 2011р. та не підлягає стягненню заборгованість за відсотками в період з 09 червня 2011р. по 09 жовтня 2011р., так як вказане стягнення поза межами позовної давності, але самостійно судова колегія вказану суму розрахувати не може без відповідного графіку та без надання розрахунку конкретної суми, яка підлягала щомісячному внесенню по тілу кредиту та по відсоткам.

Тому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2016р. було зобовязано представника ПАТ «УкрСиббанк» надати суду апеляційної інстанції до 24 червня 2016р. відповідні окремі розрахунки за період з листопада 2011р. до липня 2015р., а саме: конкретну суму заборгованості за договором кредиту № 0 від 08 жовтня 2007р., згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 77500 доларів США; конкретну суму заборгованості за вищевказаним кредитним договором окремо за основним боргом, заборгованість про процентам; розмір неустойки за один рік відповідно до вимог ч.2 ст.258 ЦК України (том 1 а.с.243-245).

Представник банку вищевказану ухвалу не виконав, на неодноразові вимоги суду апеляційної інстанції виконати ухвалу суду не відповідав, в судове засідання не зявлявся, будучи належним чином неодноразово сповіщений про слухання справи, та в судовому засіданні апеляційної інстанції 29 листопада 2016р. представник банку заявив, що банк не буде виконувати ухвалу суду від 31 травня 2016р., що підтверджується технічним записом судового засідання. Суд апеляційної інстанції зобовязав представника банку надати суду апеляційної інстанції письмову відповідь щодо невиконання ухвали суду від 31 травня 2016р., але представник банку на наступне засідання не зявився та письмову відповідь не надав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Судова колегія вважає, що суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, але представник банку безпідставно не виконав вимоги суду апеляційної інстанції, що позбавляє можливості ухвалити рішення суду на користь банку, оскільки банком недоведені відповідні ті обставини, на які банк посилався як на підставу своїх вимог.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки відсутності в матеріалах справи графіку та відповідного розрахунку конкретної суми, яка підлягала щомісячному внесенню по тілу кредиту та по відсоткам.

Крім того, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що банком зроблено розрахунок пені у доларах США, в той час як це необхідно розраховувати у гривнах на день прострочки, на що звернуто увагу постановою Верховного Суду України від 06 листопада 2013р. по справі №6-116цс13.

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобовязання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України розрахунок пені має здійснюватись у грошовій одиниці України гривні.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного банку України.

Порядок нарахування пені судом першої інстанції не перевірено, залишено поза увагою зміст вимог закону про те, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Щодо доводів апелянта відносно достроково повернення кредиту, судова колегія звертає увагу на наступне.

За пунктом 1.2.1 кредитного договору від 08 жовтня 2007р., укладеного між сторонами по справі, надання кредиту здійснюється на строк з 08 жовтня 2007р. до 08жовтня 2022р.

Згідно п. 1.2.2 кредитного договору визначено, що позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 08.10.2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14 Договору.

Відповідно до п. 5.8 Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору про надання забезпечення належного виконання зобовязань за цим Договором, та/або у разі втрати забезпечення виконання зобовязань за цим Договором та/або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання) Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів порядку, встановленому розділом 12 цього Договору.

За змістом пункту 12.1 Розділу 12 кредитного договору сторони погодили, що в разі настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вказаного повідомлення (вимоги) від банку вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому в разі неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) внаслідок зміни позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення банку чи в разі неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку (а.с.5-15).

З огляду на зазначене банк набуває право вимагати від позичальника виконання зобовязання, що виникає з цього договору, за умови, якщо в установлений договором строк позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обов`язкового направлення позичальнику повідомлення з вимогою виконати зобов`язання в цілому (або в тій чи іншій частині).

Отже, сторони в договорі визначили порядок, відповідно до якого у позичальника виникає обов`язок дострокового повернення залишку неповернутої суми кредиту. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин у цій частині відповідає положенням ст.6 ЦК України.

В матеріалах справи міститься лист банку від 18.09.2014року на адресу відповідача про наявну заборгованість та дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобовязання (том1 а.с.49-50, 51,52).

Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності кредитного договору не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» (на час укладення кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк») має всі необхідні ліцензії для здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», що вбачається з аркушів справи 149-152. Тому ПАТ «УкрСиббанк» має достатні правові підстави для укладення кредитних угод в іноземній валюті з фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статуту ПАТ «УкрСиббанк» від 05 вересня 2013р., встановлено, що згідно рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009р. АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку з переведенням своєї діяльності на норми Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях АКІБ «УкрСиббанк».

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009р., звернуто увагу на те, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суду апеляційної інстанції на його вимоги позивачем безпідставно і без поважних причин не були надані відповідні та необхідні дані для ухвалення нового рішення по справі, судова колегія позбавлена можливості ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин по справі, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову банку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_4