Справа №: 398/7588/14-ц
"21" грудня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Агропродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні та моральної шкоди,
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Український агропродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні та моральної шкоди.
У позовних вимогах позивач зазначив, що 17.03.2009 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Український Агропродукт» на посаду начальника комерційного відділу, 01.06.2013 року був переведений на посаду виконавчого директора. 15.03.2014 року був звільнений з підприємства згідно ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідач затримував виплату заробітної плати, в день звільнення також не провів розрахунку, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 000 грн. 00 коп. та середній заробіток; компенсацію на суму 475 грн. 25 коп.; моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп.; витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 600 грн. 00 коп.
У судове засідання позивач не зявився, але надав письмову заяву у якій просить розглянути справу у його відсутність, зазначив, що підтримує позовні вимоги та просив їх задоволити.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки свого представника суду не повідомив.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 17.03.2009 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Український Агропродукт» на посаду начальника комерційного відділу, 01.06.2013 року був переведений на посаду виконавчого директора. 15.03.2014 року був звільнений з підприємства згідно ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.
При звільненні розрахунок не був проведений та відповідач заборгував заробітну плату у розмірі 11 000 грн. 00 коп. за період з грудня 2013 року по 15 березня 2014 року.
Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітнику регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
У порушення вимог ст. ст. 83, 116 КЗпП України, остаточний розрахунок з позивачем не був проведений.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.
На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток, оскільки відповідальність відповідача є обовязок виплатити невиплачену заробітну плату, так як наявний несвоєчасний розрахунок.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку по дату подачі позовної заяви до суду.
Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, слід розуміти, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Так, у судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду справи в суді з позивачем фактично не розрахувалися.
Стаття 237-1 КЗпП України вказує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідач порушив права позивача на оплату праці, що призвело до моральних переживань та втрати ним нормальних життєвих зв'язків.
Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 00 коп.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Виходячи з вище наведеного судові витрати необхідно стягнути з відповідача.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Агропродукт» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. за період з грудня 2013 року по 15 березня 2014 року, компенсацію в розмірі 475 (чотириста сімдесят пять) грн. 25 коп., середній заробіток, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а також витрати за отримання юридичної допомоги на суму 600 (шістсот) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Агропродукт» 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА