29 грудня 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О. О.
з секретарем Корнійчук В.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення 3% річних від суми заборгованості за період з 16 лютого 2011 року по 01 вересня 2016 року в розмірі 2 772 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 15 796 грн. 32 коп. та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та понесених витрат на правову допомогу.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2011 року задоволено його позов до відповідача та стягнуто з нього заборгованість за договорами позики у сумі 16 662 грн. 46 коп. та судові витрати по справі у розмірі 2 286 грн. 62 коп. Станом на день подання позовної заяви рішення суду не виконане, відтак наявність судового рішення про задоволення його вимог, яке не виконано відповідачем, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав заявлених в позовній заяві, просив його задовольнити.
Відповідач в судові засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, що підтверджується повідомленнями про вручення відправлення, які відповідач отримав особисто. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом, 28 листопада 2008 року ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17 500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01 березня 2009 року. Крім того, ОСОБА_3 11 березня 2009 року отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 11 квітня 2009 року. На підтвердження укладення договорів позики та його умов відповідачем на ім'я позивача було написано розписки. Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення коштів відповідач в повному обсязі не виконав, станом на 28 грудня 2010 року відповідач залишився винним позивачу 2 000 доларів США.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 27 лютого 2011 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 28 листопада 2008 року та від 11 березня 2009 року у сумі 16 662 грн.46 коп. та судові витрати в загальні сумі 2 286 грн. 62 коп.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 3% річних від суми заборгованості за період з 16 лютого 2011 року по 01 вересня 2016 року, оскільки боржник ОСОБА_3 після ухвалення судового рішення про стягнення боргу не виконав свого зобов'язання щодо повернення позики. Крім того, оскільки судовим рішенням було стягнуто заборгованість за договором позики у національній валюті - гривні, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд стягує і інфляційні втрати, починаючи з дня ухвалення судового рішення.

З наданого суду позивачем розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат за період з 16 лютого 2011 року по 01 вересня 2016 року слідує, що розмір трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період становить 2 772 грн., а інфляційні втрати 15 796 грн. 32 коп. Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає Закону.

Таким чином, враховуючи встановлений факт неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов'язання, суд приходить до висновку, що позов у вказаній частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктами 2 та 3 частини третьою статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 2 000 грн. суд враховує, що на підтвердження вказаних витрат позивачем надано лише договір про надання правової допомоги від 01 вересня 2016 року та акт виконаних робіт від 02 вересня 2016 року.

Зі змісту статті 88 ЦПК України вбачається, що витрати на правову допомогу мають бути документального підтвердженні та доведені.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Той факт, що суду не було надано жодного доказу сплати позивачем та отримання представником позивача коштів за надання правової допомоги, свідчить про відсутність належного документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись статтями 625, 1046, 1048-1050 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштівзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2додатково за договорами позики від 28 листопада 2008 року та від 11 березня 2009 року три проценти річних у розмірі 2 772 (дві тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок, інфляційні втрати у розмірі 15 796 (пятнадцять тисяч сімсот девяносто шість) гривень 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення, відповідачем - в цей же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення (крім відповідача), можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 грудня 2016 року.

Суддя О.О. Першко