УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням Міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визначення частки майна боржника ОСОБА_6 у спільній сумісній власності подружжя та звернення стягнення на частку боржника, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Білоцерківського МУЮ) звернулося до суду із вищезазначеним поданням, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС Білоцерківського МУЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2527 від 29 серпня 2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Деруном А.А., про стягнення зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 боргу в сумі 388 993,92 грн. Під час проведення виконавчих дій ВДВС Білоцерківського МУЮ було з'ясовано, що боржник ОСОБА_6 з 16 вересня 2003 року по 10 червня 2014 року перебував у шлюбі зі ОСОБА_10 За період перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, яке зареєстроване на колишню дружину боржника. Згідно інформації наданої з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 вересня 2014 року ОСОБА_10 є власницею наступного майна: квартири АДРЕСА_1, вартістю 272 558,00 грн; земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 18 520,95 грн; магазину-кафе, прохідної за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 97 530,00 грн.

На підставі наведеного та посилаючись на ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив суд визначити частку боржника ОСОБА_6 у спільній сумісній власності подружжя та звернути стягнення на належну йому частину у розмірі 1/2.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 травня 2015 року, подання задоволено частково.

Визначено, що ОСОБА_6, як одному із подружжя, належить на праві власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1, вартістю 272 558,00 грн, зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, Ѕ частка земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 18 520,95 грн, державний акт серії НОМЕР_2, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № НОМЕР_1, 1/2 частка магазину-кафе, прохідної за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 97 530,00 грн, зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857.

У задоволенні решти вимог подання відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій з постановленням нової ухвали, якою відмовити у задоволенні подання, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що набуття квартири АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, магазину-кафе, прохідної за адресою: АДРЕСА_3 за час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_10, свідчить про перебування зазначеного майна у спільній сумісній власності подружжя, а тому, з огляду на рівність часток подружжя у спільному майні, розмір частки боржника ОСОБА_6 у ньому становить 1/2.

Проте повністю колегія суддів не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на виконанні у ВДВС Білоцерківського МУЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2527 від 29 серпня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Деруном А.А. про стягнення зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 боргу у сумі 388 993,92 грн.

03 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Білоцерківського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Листом від 18 вересня 2014 року № 02.2.04-31/3942 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції повідомив про наявність актового запису про шлюб № 1189 від 16 вересня 2003 року на ОСОБА_6 та ОСОБА_10, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області. Даний шлюб розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 10 червня 2014 року.

Боржник ОСОБА_6 з 16 вересня 2003 року по 10 червня 2014 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 За період перебування у шлюбі з 2003 року по 2014 рік подружжям було набуто нерухоме майно, яке зареєстроване на колишню дружину боржника ОСОБА_10

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Згідно ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

На підставі договорів купівлі-продажу від 11 грудня 2009 року ОСОБА_7 придбав наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2.

11 грудня 2009 року проведено державну реєстрацію зазначених договорів купівлі-продажу, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, в редакції станом на 11 грудня 2009 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 є законним власником зазначеного вище нерухомого майна.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова С.О. Карпенко
Г.І. Мостова