справа № 278/509/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселеня та стягнення грошової компенсації за користування комунальними послугами,
ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила виселити відповідача з належної їй та її дочкам квартири, а також стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за користування комунальними послугами у ній. Позов обґрунтовано тим, що на неодноразові прохання позивача виселитись з квартири, у звязку з веденням аморального способу життя відповідачем, остання відмовляється. Зазначене, як вказує позивач, суперечить її інтересам та інтересам її дочок, як власників вказаного нерухомого майна. Крім цього, позивач вказує, що в період з січня 2015 року по березень 2016 року відповідач користувалась комунальними послугами за які сплачувала заявник, а тому остання просить стягнути з ОСОБА_2 кошти за отримані послуги. У судове засідання сторони не зявились. Від позивача надійшла заява про слухання справи за ї відсутності. Позов підтримала та не заперечувала щодо заочного порядку розгляду даної справи. В свою чергу, підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останньої про такий розгляд, та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду.
Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Позивач та її малолітні дочки ОСОБА_4, ОСОБА_1 є власниками квартири № 1 в будинку № 13, що розташований за адресою: с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, вул. Корольова (а.с.5-9, 40-42). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, вищевказані особи, а також мати позивача ОСОБА_5, зареєстровані за даною адресою (а.с.11). 1 грудня 2015 року комісією сільської ради складено акт, яким встановлено що відповідач ОСОБА_6 за вищевказаною адресою не проживає (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради матір позивача ОСОБА_5 звільнено від виконання обовязків опікуна (піклувальника), зокрема стосовно онуки ОСОБА_6
У звязку з неправомірними, на думку позивача, діями відповідача вона зверталась до правоохоронних органів (а.с.15). 12 лютого 2015 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 180 КУпАП (а.с.14). У 2015 році відповідача відраховано з Житомирського інституту медсестринства за неуспішне навчання. За період навчання у даному навчальному закладі відповідач характеризувалась негативно (а.с.36). Матеріали справи також містять копії квитанції про сплату позивачем коштів за надані комунальні послуги в період з січня 2015 року по березень 2016 року (а.с.18-21). Згідно розрахунку позивача, що міститься в позовній заяві (а.с.4), відповідач має сплатити їй 2 448,64 гривень за отримані і оплачені заявником комунальні послуги. Правовою підставою заявленого позивачем позову, як вказує остання, є положення ст. 116 Житлового Кодексу України. Зазначеною нормою матеріального закону кореспондується, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Як розяснив Верховний Суд України, у пункті 17 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, встановлені судом фактичні обставини справи, в частині вимог про виселення відповідача, позов підлягає до задоволення, адже в ході розгляду справи встановлено, що остання своїми діями порушує правила співжиття з іншими особами, зокрема власниками квартири. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації за надані і оплачені заявником комунальні послуги з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, речення 1 ч. 3 ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. В свою чергу, позивачем не було надано суду доказів укладення з відповідачем угоди щодо умов оплати за комунальні послуги. Більше того, з розрахунок, що його надала позивач не вбачається яким чином він був зроблений та чому саме у такому розмірі позивач просить стягнути компенсацію з відповідача.
Окрім цього, враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити судові витрати пропорційно до розміру задоволеної частини вимог. Судові витрати, що підлягають присудженню позивачу складаються із судового збору розміром 551,20 гривня (за позовну вимогу про виселення).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 161-162 ЖК України, ст. 319 ЦК України, ПП ВСУ № 2 від 12.04.1985 року, ст. ст. 10-11, ст. 60, ст. 88, ст. ст. 212-215, ст. ст. 224-226 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 551 гривня 20 копійок.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

суддя Є.О. Грубіян