У Х В А Л А

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним рішень в частині надання дозволу на розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 31 грудня 2015 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року рішення районного суду скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від14 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

8 грудня 2016 року ОСОБА_4, в особі адвоката Нікітюка П.М. звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року, з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини першої статті 30 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (1990 року).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та постанову Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосована зазначена норма матеріального права.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку подання зазначеної заяви, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Оскільки заяву про перегляд судових рішень ОСОБА_4 подав 8 грудня 2016 року, при цьому на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави він посилався на судове рішення суду касаційної інстанції від 9 листопада 2016 року, тобто заяву подано в межах строків, встановлених статтею 356 цього Кодексу, відсутні правові підстави для обговорення питання щодо поновлення строку для подання указаної заяви.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву суд касаційної інстанції відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 з огляду на те, що земельна ділянка надана відповідачу за рахунок земель загального користування, погодився з висновком апеляційного суду, що позивачем не доведено порушення його прав внаслідок прийняття рішення Острозькою міською радою Рівненської області від 25 квітня 2014 року № 619 «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ організацій про вилучення та надання земельних ділянок», не застосовуючи при цьому положення статті 30 ЗК України 1990 року.

Натомість надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстави, передбаченої статтею 338 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року міститься правовий висновок про те, що стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип застосування статті 120 ЗК України у поєднанні зі статтею 125 ЗК України щодо переходу прав на земельну ділянку при переході права на нерухомість.

Отже, постанова Верховного Суду України не може бути прикладом неоднакового застосування судом статті 30 ЗК України 1990 року, оскільки правові висновки стосуються інших правовідносин та інших норм матеріального права ніж застосовані у судових рішеннях щодо яких подано заяву про перегляд.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним рішень в частині надання дозволу на розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук