Єдиний унікальний номер 219/4080/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1673/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Біляєвої О.М., Канурної О.Д.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу публі-чного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Артемівсь-кого міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором лізингу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про солідарне стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у розмірі 136 593,45 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що зая-вою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №DО00А-95406543 від 04 лютого 2013 року ОСОБА_1 виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті банку. Відповідач згідно умов договору отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» у платне користування автомобіль марки ЗАЗ, модель VIDA SF69YO, рік випуску 2012, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузо-ву/шасі Y6DSF69Y0C0000355, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов'язалася сплачу-вати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановленому у додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «Приват-банк». У порушення зазначених норм закону та умов договору зобов'язання належним чи-ном не виконанні. Відповідно до умов договору станом на 30 березня 2016 року заборго-ваність відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» за фактичний строк користування пред-метом лізингу складає 136 593,45 грн., а саме: 78 045,33 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 23 300,24 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4 284,40 грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 30 963,48 грн. заборгованість з пені. В забезпечення виконання зобов'язання за договором №DО00А-95406543 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Відповідно до умов поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №DО00А-95406543. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишилась без виконання.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором лізингу відмовлено.

На вказане рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що ОСОБА_1 надала згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті банку. Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. Підпис відповідача ОСОБА_1 на Умовах та правилах не вимагається.

Дійсність Умов та правил надання банківських послуг, а також факт укладення дого-вору фінансового лізингу між нею та банком, відповідач не заперечувала, так само як і ро-змір заборгованості. Проте суд безпідставно не взяв до уваги виписку по рахунку, адже описка в назві платежу «погашення заборгованості за кредитним договором», а не «пога-шення заборгованості за договором фінансового лізингу» ніяким чином не впливає на природу даного платежу.

Так само описка в номері пункту договору та посилання в договорі на пункт 21.2, який насправді зазначений в п.21.1 ніяким чином не впливає на дійсність даного договору та не звільніє поручителя від відповідальності за договором.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Належним чином повідомлені відповідачі сторони в судове засідання не зявились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, досліди-вши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оска¬ржуване рі-шення скасуванню, виходячи з наступних підстав.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що заявлені позовні вимоги не підтвер-джуються матеріалами справи. Зокрема договором поруки від 15 лютого 2013 року (а.с. 13) укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та особою зазначеною у п.21.2 цього договору (незважаючи на те, що цього пункту у договорі немає узагалі), який не передбаче-ний Законом України «Про фінансовий лізинг», і навіть цей договір не зазначений в його умовах як непрямий лізинг, що давало б право звертатися з позовною вимогою позивача до ОСОБА_3 про солідарне стягнення з неї та з відповідача ОСОБА_1 Також суд не міг прийняти як письмовий доказ витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», на яких узагалі відсутні чиїсь підписи до заяви фінансового лізингу від 04 лютого 2013 року, оскільки вони суперечать усім нормам діючого законодавства Укра-їни та Конституції України. Що стосується виписки з 04 лютого 2013 ро-ку стосовно заборгованості відповідачів перед позивачем, в якій зазначено призначення платежу як «погашення заборгованості за кредитним договором DО00А-95406543», то суд не міг її прийняти за доказ, оскільки вона стосується кредитного договору, як вбачається з неї самої, а не договору лізингу, тобто цей доказ не має жодного відношення до цієї справи.

Але з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2013 року (а.с.10-11) між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 була підписання заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № DО00А-95406543, згідно якої предметом лізингу є авто-мобіль згідно специфікації, викладеної в Додатку №1. Вартість лізингу в заяві не зазначе-на. Щомісячні платежі, та порядок їх сплати: щомісячно, згідно графіку, та включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додат-ку 2 (Графік лізингових платежів); винагорода за користування предметом лізингу в роз-мірі згідно додатку 2 (Графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в умовах та правилах надання банківських послуг; винагорода за проведення щомісячного моніторин-гу предмету лізингу в розмірі згідно додатку 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в умовах та правилах надання банківських послуг.

Відповідно до копії додатку №1 до договору фінансового лізингу №DО00А-95406543 (зворот а.с.10) 15 лютого 2013 року автомобіль марки ЗАЗ, модель VIDA SF69YO, рік випуску 2012, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузову/шасі Y6DSF69Y0C0000355, реєстраційний номер НОМЕР_1 був переданий ОСОБА_1

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12) автомобіль мар-ки ЗАЗ, модель VIDA SF69YO, рік випуску 2012, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузо-ву/шасі Y6DSF69Y0C0000355, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору нале-жить ПАТ КБ «Приватбанк».

З копії договору поруки 15 лютого 2013 року (а.с.13), укладеного між ПАТ КБ «При-ватбанк» та особою зазначеною у п.21.2 цього договору (ОСОБА_3М.), вбачається, що пре-дметом цього договору є надання поруки поручителем перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем зобов'язань за заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, укладеного між банком та лізингоодержувачем. Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що якщо під час виконання договору зобов'язання лізингоодержувача, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібно.

Відповідно до копії листа від 01 лютого 2016 року (а.с.7-9), відповідачів було пові-домлено, що зобов'язання відповідно до умов договору належним чином не виконуються та станом на 01 лютого 2016 року мається заборгованість перед позивачем на суму 81 141,56 грн.

З розрахунку заборгованості за договором лізингу DО00А-95406543 від 04 лютого 2013 року (а.с.5-6) вбачається, що позивачем нараховано відповідачам заборгованість 136 593,45 грн., а саме: 78 045,33 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 23 300,24 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4 284,40 грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 30 963,48 грн. заборгованість з пені.

Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить еле-менти договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. Ці відносини можуть бути як виключно лізинговими, так і поєднуватися з іншими договірними відносинами, наприклад, купівлі-продажу предмета лізингу. Залежно від зазначеної особливості перед-бачається можливість укладення як прямого, так і непрямого лізингу. В останньому випа-дку, крім чисто договору лізингу, полягає ще й договір купівлі-продажу предмета, який після придбання його лізингодавцем передається в лізинг, тобто мають місце два догово-ри, які в сукупності складають цивільно-правові відносини лізингу.

Статтею 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про лізинг» пе-редбачено, що фінансовий лізинг (далі лізинг) це вид цивільно-правових відносин, що ви-никають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у ко-ристування лізингоодержувачу на встановлений строк не менше одного року за встанов-лену плату (лізингові платежі).

Зі статті 2 цього Закону вбачається, що відносини, що виникають у звязку з догово-ром фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу.

Згідно статті 3 вищевказаного Закону, предметом договору лізингу (далі предмет лі-зингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена від-повідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами дого-вору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право корис-тування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк дії лізингу визнача-ється сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодер-жувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізин-гу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постача-льника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізинго-давець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно ч. 1ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) пе-редає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лі-зингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосову-ються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 10 ЦПК України передбачає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до статей 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином позивач надав суду докази, що підтверджують наявність договірних зобовязань між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Відпо-відно до Заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № DО00А-95406543 від 04 лютого 2013 року, яка підписана ОСОБА_1, дана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансо-вого лізингу. Позивачем також доведено неналежне виконання відповідачами своїх зо-бовязань за договором фінансового лізингу, про це зокрема свідчить розрахунок заборго-ваності (а.с. 5-6).

Справа не містить доказів належного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зо-бовязань за договором, так само і розмір обчислюваної позивачем заборгованості не було оспорено відповідачами.

Що стосується описки в номері пункту договору поруки, необхідно зазначити, що це не впливає на дійсність даного договору та не звільняє поручителя від відповідальності за даним договором. Більш того, дійсність даного договору поруки відповідач ОСОБА_3 не оспорювала.

Отже суд першої інстанції при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог.

Також суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову посилається зокрема на те, що розмір неустойки, в тому числі штрафу та пені, як відповідальність лізингодавця, всупереч вимогам Закону не зазначено в договорі фінансового лізингу. Проте це не ві-дповідає дійсності, адже Умови та правила надання банківських послуг, які є складовою договору фінансового лізингу, станом на 1 лютого 2013 року, тобто в редакції, що діяла на момент укладення договору, містить розділ 2.15.9 Відповідальність сторін та вирішення спорів, де передбачено в яких випадках настає відповідальність, розмір неустойки та інше (т.2 а.с.2-31).

Крім того судом першої інстанції було невірно застосовано правову позицію Верхо-вного Суду України у справі № 6-2766цс15, що викладена у Постанові від 16 грудня 2015 року.

Оскільки у даній справі позивач звертався до суду з позовом до лізингової компанії про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

У цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором лізингу, відповідачі із зустрічним позовом не виходили, вони навіть не заперечували проти позову, оскільки по справі винесено заочне рішення без участі відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже суд першої інстанції, дійшовши висновку про нікчемність договору фінансово-го лізингу (при відсутності зустрічного позову з відповідними вимогами), вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне за-стосування норм матеріального або процесуального права.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення ска-суванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витра-ти.

За подання позову до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 048,90 грн., за подання апеляційної скарги 2 253,79 грн.

Таким чином з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват-банк» слід стягнути понесені ним судові витрати у сумі 4 302,69 грн.

2 151 (дві тисячі сто пятдесят одна) грн. 35 коп. з ОСОБА_2 та 2 151 (дві тисячі сто пятдесят одна) грн. 35 коп. з ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «При-ватбанк» задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ко-ристь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгова-ність за договором фінансового лізингу № DO00A-95406543 від 4 лютого 2013 року в роз-мірі 136 593 (сто тридцять шість тисяч пятсот девяносто три) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 151 (дві тисячі сто пятдесят одна) грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 151 (дві тисячі сто пятдесят одна) грн. 35 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: