Справа № 186/1614/16-ц
Провадження номер № 2/0186/766/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину - інваліда,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину - інваліда.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він народився 08 вересня 1970 року. Відповідач є його рідним батьком. В даний час він є інвалідом другої групи за загальним захворюванням та в зв'язку з цим отримує пенсію в розмірі 1 335,22 гривні. Мешкає він з матір'ю, яка в повному обсязі піклується про нього, дбає, витрачає кошти на його лікування, харчування, сплату комунальних послуг, хоча сама отримує мінімальну пенсію в розмірі 1 200 гривень. Батько отримує пенсію та страхові виплати, має змогу допомагати їм, однак не робить цього, витрачає кошти на власні потреби. Інших утриманців він не має. Позивач не може працювати в зв'язку із захворюванням.

Просить суд стягнути аліменти на свою користь на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача ОСОБА_2, щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Просить винести рішення згідно закону, врахувавши, що він також є інвалідом другої групи, багато і часто хворіє і всі кошти витрачає на купівлю ліків.

Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Копією паспорта АК №509322, виданого 09 квітня 1999 року підтверджується, що ОСОБА_1 народився 08 вересня 1970 року в м.Макіївка Донецької області.

Копією посвідчення №112264 від 04 січня 2000 року та копією довідки МСЕК від 10 вересня 2012 року підтверджується, що ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково. Може бути адаптований до підсобного господарства.

Довідками від 18 жовтня 2016 року та 06 грудня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Першотравенському об'єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримує щомісячно пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи за списком №1 в розмірі 1 335,22 гривні.

Довідкою від 06 грудня 2016 року ПП "Комунальщик-1" підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, має склад сім'ї: батько - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, брат - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Мати позивача - ОСОБА_3, згідно довідок від 05 грудня 2016 року, перебуває на обліку в Першотравенському об'єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримує щомісячно пенсію за віком при повному стажі в розмірі 1 363,39 гривні та перебуває на обліку у ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську та отримує страхові виплати в розмірі 361,40 гривень щомісячно.

Брат позивача - ОСОБА_4, згідно довідки від 06 грудня 2016 року, перебуває на обліку в Першотравенському об'єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримує щомісячно пенсію за віком за списком №1 в розмірі 949,00 гривень.

Відповідач по справі - батько позивача, ОСОБА_2, згідно довідок від 14 грудня 2016 року та посвідчення №256263 від 16 лютого 2006 року є інвалідом ІІ групи з трудового каліцтва безстроково, перебуває на обліку в Першотравенському об'єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримує щомісячно пенсію за віком за списком №1 при повному стажі в розмірі 3 456,43 гривні та перебуває на обліку у ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську та отримує страхові виплати в розмірі 6 556,85 гривень щомісячно.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідність ст.198 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Дочка, син вважаються непрацездатними у разі досягнення ними пенсійного віку або настання інвалідності. Потреба в матеріальній допомозі визначається залежно від наявності прожиткового мінімуму. Аліментний обов'язок матері, батька не пов'язується з їхньою працездатністю, а лише з їх матеріальним станом.

Станом на грудень 2016 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність становить 1 208,00 гривень.

У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що відповідач є рідним батьком позивача, останній є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію в розмірі 1 335,22 гривень, що перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, встановлений державою, перебуває на утриманні своєї матері, сукупний дохід якої складає 1 724,79 гривень. Мати позивача в повній мірі не здатна самостійно забезпечити сина, позивач потребує допомоги батька, так як є непрацездатним, коштів, які отримує разом з матір'ю недостатньо для постійного повноцінного життя та лікування.

Відповідач є інвалідом ІІ групи, пенсіонером, отримує сукупний дохід в розмірі 10 013,28 гривень, тому, з урахуванням його доходів, він може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину - інваліду.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовільнити частково, так як повнолітній син відповідача є інвалідом ІІ групи, не працює, хоча в довідці МСЕК від 10 вересня 2012 року зазначено, що він може бути адаптованим до підсобної праці, потребує матеріальної допомоги батька, проживає з батьками, знаходиться на утриманні матері.

Суд враховує, що відповідач є також інвалідом ІІ групи по трудовому каліцтву, є людиною похилого віку, пенсіонером, основну частину доходу витрачає на лікування, інших утриманців не має, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина-інваліда в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу).

Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина-інваліда в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням матеріального стану сторін та їх потреб.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В зв'язку з тим, що позивач та відповідач є інвалідами ІІ групи, судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України слід віднести за рахунок держави.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.10, 11, 130, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.198, 200 Сімейного Кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

Стягнути аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на його утримання, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку /доходів/ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, Молдова, щомісячно, починаючи з 18 листопада 2016 року, тобто з дня предявлення позову до суду, допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5ла