АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6035/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Шаповал Н.М., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року по справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.03.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит №03/0312-ДХ, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 705 000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 23.03.2029 року зі сплатою 15% річних. В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за вказаним договором між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені Договори поруки №03/0312-ДХ/-П1 та №03/0312-ДХ/-П2 від 23.03.2012 року. 27.04.2012 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Енергобанк» був укладений Договір відступлення прав вимоги №216/12, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за вказаними договорами. Станом на день подачі позову, відповідач ОСОБА_1 не сплатив суму заборгованості за Договором про іпотечний кредит.

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про іпотечний кредит в сумі 694 503,03 грн., а саме: основну суму боргу - 587 500,08 грн., нараховані відсотки 76896,72 грн., пеню за прострочення сплати кредитних коштів- 23838,16 грн., інфляційні втрати 6268,07 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року позов Державної іпотечної установи задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит №03/0312-ДХ від 23.03.2012 року в загальному розмірі 694 503 гривень 03 коп., що складається з наступного: основна сума боргу 587 500,08 грн., нараховані відсотки 76896,72 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 23838,16 грн., інфляційні втрати 6268,07 грн. та судові витрати у сумі 10 417 грн. 55 коп. В іншій частині у задоволенні позовних вимог-відмовлено

В апеляційній скарзі представник Державної іпотечної установи просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги Державної іпотечної установи задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд дійшов до помилкового висновку про припинення поруки обох поручителів зі спливом шестимісячного строку з дати останньої сплати чергового платежу за кредитним договором. Також суд не пересвідчився у відсутності предявлення вимоги Кредитором до Поручителів. Позивач звернувся з листами-вимогами до відповідачі через 4 місяці з дати останньої сплати чергового платежу, а з позовом - зі спливом 5 місяців з дати здійснення такої сплати, тобто в межах строку дії поруки. Окрім того,обраховуючи початок перебігу спливу припинення поруки з березня 2015 року, суд першої інстанції не дослідив умови договорів Поруки та Кредитного договору та не надав їм своєї оцінки.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №03/0312-ДХ, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 705000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, на строк не пізніше 23.03.2029 року, на придбання у власність за договором купівлі-продажу №893 від 23.03.2012 року окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з метою постійного проживання (здачі в оренду). (а.с. 9-16).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором про іпотечний кредит, 23.03.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 було укладено договори поруки №03/0312-ДХ/П1 та №03/0312-ДХ/П2, відповідно до умов яких поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо зобовязались відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за Договором про іпотечний кредит №03/0312-ДХ від 23.03.2012 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. (а.с. 17-24).

27.04.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та Державною іпотечною установою (позивачем) було укладено Договір відступлення права вимоги №216/12, відповідно до якого банк передав, в позивач прийняв всі права вимоги за вказаними договорами. (а.с. 25-28).

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору, станом на 16.12.2015 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 694 503,03 грн., що складається з наступного: по основній сумі боргу- 587 500,08 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 76 896,72 грн., пеня 23838,16 грн., інфляційні витрати 6 268,07 грн. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. (а.с. 7-8).

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно дост. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стаття 629 ЦК Українипередбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Матеріалами справи підтверджено, не спростовано сторонами, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 06.02.2015 року, після чого повернення кредитних коштів було припинено.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина першастатті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті251та частина друга статті252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертоїстатті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може, про що зазначено у правових позиціях, висловлених Верховним Судом України у справах 6-25 цс14, 6-75 цс 14, 6-106 цс 14, 6-125 цс 14, 6-190 цс 14, 6-263 цс 15 , та ін., які відповідно дост.360-7 ЦПК України є обов"язковими для судів

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, останній платіж на погашення заборгованості був вчинений боржником 06.02.2015 року, між тим, вимогу до поручителя про повернення заборгованості шляхом пред*явлення позову було заявлено позивачем лише 28.12.2015 року, тому стягненню з поручителів підлягає лише заборгованість, що утворилась після 28.06.2015 року, тобто до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги.

Згідно графіку погашення заборгованості станом на 28.06.2015 року непростроченим є залишок за кредитом в розмірі 573676,56 грн., отже зазначена сума підлягає стягненню з поручителів за їх солідарним зобов*язанням з боржником.

Крім того, з поручителів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками, що не була прострочена станом на 28.06.2015 року та виникла до 16.12.2015 року, а саме 35417,60 грн. (7030,12 грн. + 7220,43 + 7176,40 + 6902,30 + 7088,35). Щодо заборгованості, право вимоги щодо якої виникло до 28.06.2015 року порука також є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Також з поручителів підлягає стягненню пеня за період з 28.06.2015 року по 16.12.2015 року в сумі 18890,90 грн. згідно даних розрахунку позивача (а.с. 7)

Інфляційні втрати з поручителів підлягають стягненню з огляду на наступний розрахунок проведений за даними, що містяться у графіку погашення іпотечного кредиту.

Розмір заборгованостіСтрок погашення% інфляції до 16.12.2015 рокуСума інфляційних втрат
1048623.07.20152,98312,48
10676,3123.08.20152213,53
10632,2823.09.20152212,64
10358,1823.10.2015
10544,2323.11.2015
Разом738,69

Таким чином, на користь позивача з кожного з поручителів окремо за їх солідарним зобов*язанням із ОСОБА_1, необхідно стягнути залишок за кредитом в розмірі 573676,56 грн., заборгованість за відсотками 35417,60 грн., пеню 18890,90 грн., інфляційні втрати 738,69 грн.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року змінити, в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 скасувати.

Позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат задовольнити частково.

На користь Державної іпотечної установи з ОСОБА_2, за її солідарним зобов*язанням із ОСОБА_1, стягнути заборгованість за Договором про іпотечний кредит №03/0312-ДХ від 23.03.2012 року, а саме: залишок за кредитом в розмірі 573676,56 грн., заборгованість за відсотками 35417,60 грн., пеню 18890,90 грн., інфляційні втрати 738,69 грн.

На користь Державної іпотечної установи з ОСОБА_3, за її солідарним зобов*язанням із ОСОБА_1, стягнути заборгованість за Договором про іпотечний кредит №03/0312-ДХ від 23.03.2012 року, а саме: залишок за кредитом в розмірі 573676,56 грн., заборгованість за відсотками 35417,60 грн., пеню 18890,90 грн., інфляційні втрати 738,69 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді