УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року, -

в с т а н о в и в :

заявник звернувсь до суду за участю заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року. Свої вимоги мотивував тим, що 23 травня 2016 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було розглянуто справу і прийнято рішення по справі № 40/16, відповідно до якого, задоволено повністю позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 594 556,40 грн., третейський збір в розмірі 6 345,56 грн. Дане рішення заявник отримав 07 липня 2016 року, та вважає його незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки справа не підвідомча третейському суду. У зв'язку з цим заявник просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року. Заявник в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_3

Заявник в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення, в яких,зокрема, зазначено, що банківська установа не є споживачем, а є кредитодавцем, то очевидним є те, що спір про стягнення кредитної заборгованості не може вважатися спором про захист прав споживачів, а тому може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди. Просив відмовити в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду. До суду також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Також до суду

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи третейського розгляду № 40/16, судом встановлено такі обставини.

31 травня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 753/1-225.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 753/1-226 від 31 травня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

На виконання вимог даної статті між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладена третейська угода, яка викладена у вигляді третейського застереження, передбаченого у п.6.2 Кредитного договору, відповідно до якого сторони погодили, що «всі вимоги, які виникають при виконанні кредитного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього,підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід»ємною частиною даної третейської угоди. При цьому сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту».

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 40/16 від 23 травня року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 594 556,40 грн. та третейський збір в розмірі 6 345,56 грн. (м. Київ, третейський суддя Мороз О.А.).

В обґрунтування вимог про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 травня 2016 року, заявником зазначено, що рішення третейського суду прийнято з порушенням вимог Закону України «Про третейські суди», оскільки суперечить положенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди», зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про третейські суди» та ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При ухваленні постанови Верховного Суду України у справі № 6-64цс15 від 20.05.2015 Верховний Суд України виклав правову позицію: «Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже на час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене, суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі, укладеному після набрання чинності вказаним Законом, було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015 викладена правова позиція щодо непідвідомчості спорів третейським судам: Відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

У справі № 6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року про визнання недійсним пункту кредитного договору щодо третейського застереження Верховним Судом України висловлена така правова позиція: Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту

14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Законом України "Про третейські суди" та ст. 389-5 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Оскільки у справі було прийнято рішення третейського суду після внесення змін до Закону України «Про третейські суди» враховуючи те, що кредитний договір був укладений зі споживачем банківських послуг, предметом спору були правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, а тому спір не був підвідомчій третейському суду відповідно до закону.

Тому вимоги заявника про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню на підставі п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1..

Вимоги про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з положенням пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком бо іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Виходячи зі змісту Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» поручительство є фінансовою послугою, коли порука надається фінансовими установами, юридичними особами або фізичними особами - підприємцями, для яких така послуга є видом їх підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. Встановлення правових відносин між поручителем та боржником на відплатній основі є обов'язковим.

Отже у даному правовому спорі поручитель ОСОБА_2 не є споживачем банківських послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому положення даного закону не поширюються на правовідносини, які виникли між банком та поручителем та такий спір підвідомчий третейському суду.

Виходячи з наведеного, вимоги ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року підлягають задоволенню частково: рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Мороз О.А.) скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1. В решті вимог слід відмовити.

При поданні заяви заявником сплачено судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп. відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З урахуванням викладеного з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 137 (сто тридцять сім) грн. 80 коп.

Керуючись Законом України "Про третейські суди",Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст.17, 209, 210,389-4,389-5,389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 40/16 від 23 травня 2016 року за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Мороз О.А.) скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 137 (сто тридцять сім) грн. 80 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 09 вересня 2016 року.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна