У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» про стягнення заборгованості за договором підряду, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Київгума» про стягнення заборгованості за договором підряду, мотивуючи його тим, що 23 квітня 2012 року між нею та відповідачем ТОВ «Київгума» було укладено договір підряду, відповідно до умов якого вона зобов'язувалась на свій ризик виконати роботи за завданням відповідача − реалізувати сировину/продукцію третім особам та передати відповідачу результати виконаних робіт, а відповідач зобов'язувався прийняти і оплатити виконані роботи відповідно до умов договору.

Позивачем були виконані роботи з реалізації сировини підприємствам: ПАТ «Трібо», ТОВ «Сумський завод гумотехнічних виробів», ПАТ «Дубенський завод гумово-технічних виробів», ТОВ «ТВК «Фабрикант», ВАТ «Дніпрошина», ПАТ «ІнтермікроДельта, ІНК» та іншим на загальну суму 227 187 грн. Частина вартості виконаної роботи у сумі 10 975 грн їй відповідачем сплачена, а решту вартості виконаних робіт у сумі 216 212 грн відповідач сплатити відмовився.

За вказівкою директора ТОВ «Київгума» Острогруда А.Ю. на підставі щомісячних даних документу «Продажа сырья», вона склала шість актів про виконання роботи на загальну суму 10 975 грн, яка була лише частиною вартості виконаної нею роботи, оскільки за повідомленням директора покупці-підприємства ще не розрахувалися у повному обсязі за сировину, а договором було передбачено розрахунок з позивачем лише після фактично оплаченої сировини.

Відповідно до п. 2.1.6 договору підряду від 23 квітня 2012 року позивач здійснювала контроль за своєчасним розрахунком підприємствами-покупцями за продану сировину та щомісяця доповідала директору Острогруду А.Ю. про стан розрахунків та просила остаточно розрахуватися з нею за виконану роботу. Але директор ТОВ «Київгума» зобов'язання за договором не виконував, тому 30 жовтня 2012 року дія договору була припинена з ініціативи позивача.

15 квітня 2015 року, у зв'язку із виявленими позивачем допущеними арифметичними помилками при підрахунку сум (помилково застосований інший, ніж передбачений п. 4.1 договору відсоток чистого доходу), що підлягали оплаті позивачу, остання направила відповідачу оформлені додатково 14 актів про виконання роботи - реалізації сировини ПАТ «Трібо», ТОВ «Сумський завод гумотехнічних виробів», ПАТ «Дубенський завод гумово-технічних виробів», ТОВ «ТВК «Фабрикант», ВАТ «Дніпрошина», ПАТ «Інтермікро Дельта, ІНК» у період з 23 квітня 2012 року по 30 жовтня 2012 року у двох примірниках кожний, які просила підписати та повернути їй по одному примірнику кожного акту.

Згідно відповіді № 01пр-42 від 08 травня 2015 року, директор ТОВ «Київгума» Острогруд А.Ю. не вбачає підстав для підписання актів, оскільки позивач не мала жодного відношення до співпраці між ТОВ «Київгума» та вищезазначеними підприємствами, тому ніяких арифметичних помилок при підрахунку сум, що підлягали оплаті відповідно до вказаного договору, допущено не було.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просила суд стягнути із відповідача заборгованість за договором підряду в сумі 216 212 грн, суму з врахуванням індексу інфляції в розмірі 48 756 грн 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 21 62 грн 12 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

А змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 23 квітня 2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Київгума» було укладено договір підряду.

Відповідно до умов договору, позивач зобов'язувалася на свій ризик виконати роботи за завданням відповідача та передати останньому результати виконаних робіт, а відповідач зобов'язувався прийняти й оплатити виконані роботи відповідно до умов вказаного договору.

Згідно із п. 4.1 договору за виконані за цим договором роботи, підряднику нараховується оплата в розмірі 10% (десяти відсотків) на місяць від суми чистого доходу отриманого від реалізованої та фактично оплаченої сировини/продукції, яка була реалізована за участю підрядника, з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов'язкових платежів відповідно до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться замовником в національній валюті України на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт протягом 3-х робочих днів після його підписання за умови якісного, своєчасного і повного обсягу виконання підрядником робіт, передбачених цим договором.

В період з дати укладення договору 23 квітня 2012 року по 30 жовтня 2012 року між сторонами були підписані акти про виконання робіт, а саме: акт № 1 від 01 червня 2012 року, акт № 2 від 03 липня 2012 року, акт № 3 від 02 серпня 2012 року, акт № 4 від 03 вересня 2012 року, акт № 5 від 02 жовтня 2012 року.

29 жовтня 2012 року між відповідачем та позивачем укладено додаткову угоду № 1 до договору, за умовами якої сторони домовилися достроково припинити дію договору підряду за взаємною згодою з 30 жовтня 2012 року.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 до договору, замовник зобов'язується здійснити всі розрахунки за договором підряду з підрядником, шляхом підписання акту приймання-передачі виконаних робіт та звіряння взаємних розрахунків протягом трьох робочих днів з дати підписання цієї додаткової угоди і сплатити протягом трьох робочих днів з дати підписання даного Акту відповідної вартості виконаних робіт.

З акту приймання-передачі виконаних робіт та звіряння взаємних розрахунків від 05 грудня 2012 року, складеного та підписаного позивачем та генеральним директором ТОВ «Київгума» ОстрогрудА.Ю., вбачається, що сторони не мають претензій одна до одної щодо обсягу виконаних робіт та суми винагороди за її виконання, підписанням даного акту, сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної з питань виконання взаємних зобов'язань по договору підряду від 23 квітня 2012 року та додаткової угоди №1 до нього.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2013 року стягнуто із ТОВ «Київгума» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором підряду від 23 квітня 2012 року в розмірі 1 880 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.

15 квітня 2015 року, у зв'язку із виявленими позивачем ОСОБА_6 допущеними арифметичними помилками при підрахунку сум (помилково застосований інший, ніж передбачений п. 4.1 договору відсоток чистого доходу), що підлягали оплаті позивачу, остання направила відповідачу оформлені додатково 14 актів про виконання роботи − реалізації сировини: акт № 1 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 1 від 01 червня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Трібо», акт № 2 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 1 від 01 червня 2012 року з реалізації сировини ТОВ «Сумський завод гумотехнічних виробів», акт № 3 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 1 від 01 червня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Дубенський завод гумово-технічних виробів», акт № 4 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 1 від 01 червня 2012 року з реалізації сировини ТОВ «ТВК «Фабрикант», акт № 5 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 2 від 03 липня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Трібо», акт № 6 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 2 від 03 липня 2012 року з реалізації сировини ТОВ «Сумський завод гумотехнічних виробів», акт № 7 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 3 від 02 серпня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Трібо», акт № 8 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 4 від 03 вересня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Трібо», акт № 9 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 4 від 03 вересня 2012 року з реалізації сировини ТОВ «ТВК «Фабрикант», акт № 10 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 4 від 03 вересня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Дубенський завод гумово-технічних виробів», акт № 11 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 4 від 03 вересня 2012 року з реалізації сировини ВАТ «Дніпрошина», акт № 12 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 5 від 02 жовтня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Трібо», Акт № 13 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 6 від 05 грудня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «Трібо», акт № 14 від 14 квітня 2015 року додатково до акту № 6 від 05 грудня 2012 року з реалізації сировини ПАТ «ІнтермікроДельта, ІНК» у період з 23 квітня 2012 року по 30 жовтня 2012 року у двох примірниках кожний, які просила підписати та повернути їй по одному примірнику кожного акту.

Згідно листа-відповіді № 01пр-42 від 08 травня 2015 року, ТОВ «Київгума» не вбачає підстав для підписання актів, так як позивач не мала жодного відношення до співпраці між ТОВ «Київгума» та вищезазначеними підприємствами.

Відповідно до рішення Броварського міського суду по справі №1007/13338/2012 від 19 лютого 2013 року, ОСОБА_6, в якості остаточного розрахунку по договору підряду від 23 квітня 2012 року, було отримано в бухгалтерії ТОВ «Київгума» суму коштів в розмірі 1 880 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона брала участь у реалізації сировини, зазначеної у таблицях продажу сировини, які складені нею особисто, позивачем в передбаченому порядку вимогами ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2016 року у залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак