АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/14091/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у червні 2015 року заявник звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2014 року по справі № 1507/13.

Заявник посилалася на те, що вказаним рішенням стягнуто солідарно з неї та ТОВ «АЕЛІТА» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 2056 687грн. 38 коп. та третейський збір в сумі 20 966 грн. 87 коп.

Заявник зазначала, що їй не було повідомлено про судовий розгляд справи в третейському суді, будь-якого повідомлення про час і місце судового засідання їй не було вручено та нею не було підписано, а одноособовий розгляд справи не узгоджувався з нею, тобто склад третейського суду, яким прийнято спірне рішення, не відповідає вимогам ст.ст. 16 - 19 Закону України «Про третейські суди», тому рішення підлягає скасуванню.

Заявник стверджувала, що вона є споживачем послуг банку і розгляд справ цієї категорії в третейському суді є грубим порушенням її прав, крім того, пункт договору про надання банківських послуг, на який посилається позивач та в якому зазначається про порядок вирішення спорів, неможна вважати третейською угоду у розумінні Закону України «Про третейські суди».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2015 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року заяву задоволено, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2014 року у справі №1507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства

- 2 -

«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано повністю.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви.

Заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, так як позов до третейського суду було подано банком, а не споживачем банківських послуг, тому даний спір підвідомчий третейському суду.

Також заявник зазначає про неправомірність скасування судом рішення третейського суду стосовно поручителя ТОВ «АЕЛІТА», який не є споживачем банківських послуг і на яке не розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на те, що ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 3895 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а тому суд не мав правових підстав для перегляду рішення третейського суду по суті.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою через свого представника про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.49 т.2), у судове засідання не з'явилася, свого представника не направила, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність її та її представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк», який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2014р. задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «АЕЛІТА» на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 2056687грн. 38коп. та третейський збір у сумі 20966грн. 87коп.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 та скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, а відтак, даний спір не підвідомчий третейському суду, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова порука ТОВ «АЕЛІТА» визнана припиненою, а заявником строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду не пропущено.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні підстави зазначені у статті 389-5 ЦПК України.

Отже, нормами матеріального та процесуального права визначений вичерпний перелік

- 3 -

підстав, з яких може бути скасоване рішення третейського суду.

Скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції не навів підстав, передбачених ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з ТОВ «АЕЛІТА».

При цьому, фактично суд першої інстанції переглянув рішення третейського суду по суті, хоча такого права суду нормами матеріального та процесуального права не надано, а також без відповідного звернення ТОВ «АЕЛІТА».

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, що, звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначала, що її не було належним чином повідомлено про день та час розгляду справи третейським судом, однак вказані обставини судом перевірені не були.

Також судом першої інстанції не було надано оцінки твердженням заявника про розгляд справи складом третейського суду, який нею погоджено не було, а кредитний договір не містить третейського застереження.

Прийшов до висновку, що ОСОБА_1 подала заяву про оскарження рішення третейського суду у строки, визначені ст. 389-1 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що скасовуючи попереднє судове рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що заявник звернулася до суду із даною скаргою з пропуском встановленого законом строку.

Зокрема, частиною 2 статті 389-1 ЦПК України встановлено, що заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

ОСОБА_1 є стороною у справі, а не особою, яка не брала участі у справі, а відтак, строк на оскарження рішення третейського суду для неї визначено протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а не з моменту отримання копії рішення.

Та обставина, що ОСОБА_1 не приймала участі у судовому засіданні третейського суду не є підставою для висновку про те, що вона є особою, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права та обов'язки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, і порядку, встановленого для вирішення даного питання, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303, 307,312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором направити до Дніпровського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: