Справа № 219/2683/16-ц
Провадження № 2/219/1854/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі судді Хомченко Л.І.

при секретарі Халаджи А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат Про відшкодування моральної шкоди,завданою трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми.

В С Т А Н О В И В :

Зважаючи на склдність у викладенні повного рішення суду повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін на що може бути витрачено значний час суд ввважає на необхідне постановити його вступну та резолютивну частину

Керуючись ст.ст. 153, 173 , 237-1 КЗпП України , 440-1 ЦК України,15,30,62,215-218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_3 до ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат Про відшкодування моральної шкоди , завданою трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайоний суд протягом 10 днів з часу його проголошення .

Суддя Л.І.Хомченко

Справа № 219/2683/16-ц

Провадження № 2/219/1854/2016

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі судді Хомченко Л.І.

при секретарі Халаджи А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат Про відшкодування моральної шкоди,завданою трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми.

В С Т А Н О В И В :

28.03.2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ,посилаючись на те що ,під час роботи у відповідача 26.06.1987 року з нею трапився нещасний випадок ,та при цьому вона отримала важку травму обох ніг ,та висновком МСЕК від 8.12.1992 року їй уперше безстрокове було встановлене 90 % втрати профпрацездатності . Вважає що з вини відповідача їй заподіяна моральна шкода,просила стягнути з відповідача на підставі ст. 3,ч.4ст,43 ,58 Конституції України,рішення Конституційного суду України від 8.10.2008 року,ст. 153ч.1,173, КЗпП України ,ст.268,450 ЦК України моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги просив позов задовольнити по підставах викладених у позовній заяві,просив стягнути з відповідача моральну шкоду на користь позивача у суму 150 000 гривень просив застосувати аналогію права , Конвенцію з прав людини,ст2 КЗпП України .

Представник відповідача позов не визнала ,пояснив ,що не має вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу , крім того вимоги безпідставні ,не обґрунтовані вимогами законодавства.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд суд встановив наступні обставини :

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з до 23.10.1987 року , що підтверджується копією трудової книжки (арк.с.9)

Під час виконання позивачем трудових обов'язків , 26.06.1987 року з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого вона була травмована,що підтверджується копією акту про нещасний випадок (арк.с.11-12) Висновком МСЕК від 23.10.1987 року позивачу первинно було встановлено 100 % втрати працездатності, що підтверджено висновком МСЕК (арк. с.102 ).

Позивачка посилається на те , що моральна шкода їй заподіяна ушкодженням здоров'я внаслідок трудового каліцтва, отриманого 26.06.1987 року.

Станом на 26.06.1987 року питання відшкодування підприємствами шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, регулювалося «Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з їх роботою», затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 09 жовтня 1961 року, а з 01 січня 1985 року „Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, затвердженим постановою Ради Міністрів СРС від 03 липня 1984 року, які відшкодування моральної шкоди не передбачали.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду країни від 31 березня 2001 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону праці, який вперше передбачав право на відшкодування моральної шкоди працівникам, та введено в дію з 24 листопада 1992 року , відшкодування морального шкоди проводилося власником підприємства, якщо небезпечні або шкідливі умови праці завдали моральної шкоди потерпілому, порушили його нормальні життєві зв'язки та вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

Пізніше право на відшкодування моральної шкоди було передбачено п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органам шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 року №472.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі.

На момент отримання позивачем травми 26.06.1987 року ,та встановлення позивачу первісно втрати працездатності 23.10.1987 року не було прийнято Закону України „Про охорону праці і цих Правил. Тому їх дії не поширюються на події, що мали місце до прийняття даних актів.

Норми ЦК України 2003 року - ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, , не розповсюджуються на виниклі правовідносини, оскільки діють з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноваженого ним органу незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Дія Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності", норми якого передбачали можливість відшкодування моральної шкоди відділеннями виконавчої дирекції Форду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійної захворювань України та набрав чинності з 1 квітня 2001 року не поширюється на події, що сталися до його прийняття.

Таким чином, на час виниклих правовідносин жодний нормативний акт не передбачав можливості відшкодування моральної шкоди позивачеві.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволені позовних вимог , заявлених позивачем до відповідача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов,язків слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 153, 173 , 237-1 КЗпП України , 440-1 ЦК України,15,30,62,215-218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_3 до ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат Про відшкодування моральної шкоди , завданою трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайоний суд протягом 10 днів з часу його проголошення .

Суддя Л. І. Хомченко