УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою адвокатом Дяденчуком Анатолієм Івановичем, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 02 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 42 371 грн 41 коп. матеріальної шкоди та 1 400 грн витрат, понесених при складанні висновку експерта.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 03 лютого 2015 року в м. Рівне сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі ОСОБА_5, який керував її власним транспортним засобом «Mercedes-Benz 711», д.н.з. НОМЕР_1, та ОСОБА_7, який керував автомобілем НОМЕР_2. Вказана ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху.

Позивачка вказувала, що згідно з висновком експерта від 19 лютого 2015 року № 50213/1ПС вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, у зв'язку з його пошкодженням внаслідок ДТП становила 44 271 грн 41 коп., яку вона повністю відшкодувала на користь постраждалої особи, що підтверджується розпискою останнього від 06 квітня 2015 року.

Також позивачка вказувала, що відповідно до розписки ОСОБА_5 від 03 лютого 2015 року, він взяв на себе зобов'язання повністю відшкодувати шкоду, завдану ДТП, що сталась з його вини 03 лютого 2015 року.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання відшкодувати завдану матеріальну шкоду не виконав та ухиляється від такого виконання, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 - Дяденчук А.І., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 61, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», та виходили з того, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні ДТП, що сталася 03 лютого 2015 року, оскільки місце зіткнення автомобілів не зафіксоване, не встановлені свідки-очевидці події, протокол огляду та схема місця події відсутня, як і не складався протокол про адміністративне правопорушення, тобто відсутні прямі докази вини відповідача та причинний зв'язок між винними діями відповідача та заподіяною шкодою, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи позивачки про те, що вина відповідача підтверджується наданою ним розпискою (а. с. 7) та придбанням запчастин на незначну суму, оскільки вказані обставини не дають підстав для висновку стосовно вини відповідача.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Дяденчуком Анатолієм Івановичем, відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 02 вересня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана