Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/703/16-ц
Провадження № 2/280/544/16
17 листопада 2016 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Щербаченко І. В.
за участю секретаря судового засідання Бондаренко Н. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 18 листопада 2015 року він продав в борг відповідачу трос для термінового ремонту фреза на суму 641 гривень. Умовою надання товару в борг була домовленість розрахуватися за вказаний товар не пізніше наступного дня шляхом перерахування коштів на картку «ПриватБанк» позивача. Відповідач взяте на себе зобовязання не виконав, кошти не повернув, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 641 гривня, пеню у розмірі 146 гривень 58 копійок, 3% річних у сумі 10 гривень 00 копійок та інфляційні витрати у розмірі 50 гривень 67 копійок, а також судові витрати в розмірі 551 гривня 20 копійок та моральну шкоду у розмірі 1750 гривень.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності. суд приходить до наступних висновків.
Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, відповідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Положення статті 11 Цивільного кодексу визначають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд вважає, що позивачем не виконано умови договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки у позивача відсутні будь-які підтверджуючі документи на товар (трос), який був переданий відповідачу на суму 641 грн.
Купівля-продаж товару є господарською операцією, яка в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (дія якого відповідно до його ст. 2 поширюється на всіх юридичних осіб), підлягає фіксації (підтвердженню) первинними документами.
Відповідно до зазначеної статті закону первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Одночасно вказана норма права визначає вимоги до первинних документів, відповідно до якої останні повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Одними із найпоширеніших та найбільш застосовуваних первинних документів при укладанні договорів купівлі-продажу товару є видаткова товарна накладна або будь-який інший документ, що підтверджує факт прийому-передачі товару, підписані обома сторонами договору купівлі-продажу товару. Однак таких документів як належних, допустимих та, одночасно, беззаперечних доказів підтвердження факту продажу товару саме відповідачеві позивачем на підтвердження своїх позовних вимог суду надано не було.
Отже, для вирішення питання про виникнення у покупця обовязку з оплати вартості товару мають значення належні та допустимі докази - передбачені законом документи, якими стверджується сам факт здійснення господарської операції з передачі товару або товаророзпорядчого документу на товар. До таких доказів в силу чинного законодавства України належать первинні документи.
Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не підтверджені жодним доказом і не доведені під час судового розгляду справи. Судом встановлено, що між сторонами була усна домовленість, про що вказують сторони по справі, таким чином даний позов предявлено позивачем належно не доведений в судовому засіданні про порушення його права.
Згідно із ст.88 Цивільного процесуального кодексу України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду та за представництво інтересів в суді у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст.509, 525, 626, 629, 640, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Коростишівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя І. В. Щербаченко