У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного Житомирської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він звертався із заявами від 26 січня 2016 року до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області про скоєння щодо нього правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, але вказані відомості не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У зв'язку із протиправною бездіяльністю Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області він звертався до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Нікурадзе Д.А. щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявами. Зазначена скарга була задоволена судом. Неправомірною бездіяльністю відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, оскільки був порушений звичайний режим його роботи й відпочинку, він змушений був витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області шляхом списання коштів з рахунку Головного управління Національної поліції в Житомирській області на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, 1 013 грн 40 коп. матеріальних збитків.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Житомирської області від 23 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваними судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ст. 1176 ЦК України для відшкодування позивачу шкоди, оскільки позивачем не доведено наявність матеріальної та моральної шкоди, протиправність дій відповідача, вину та причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями її заподіювача.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність начальника слідчого відділу в частині невиконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, а тому безпідставним є посилання скаржника на зазначені обставини.

Доводи, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного Житомирської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович