УХВАЛА

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Чернівецької області до Заставнівської міської ради Чернівецької області, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділ Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів про право власності на землю, повернення земельних ділянок за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 6 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор Чернівецької області звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням 2 сесії Заставнівської міської ради Чернівецької області від 30 серпня 2006 року № 75-2/2006 передано ОСОБА_3 і ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0519 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Вказане рішення прийнято з порушенням вимог земельного законодавства. Передача земельних ділянок у власність відбулася за відсутності будь-якої документації, яка б підтверджувала розмір ділянок. Заставнівською міською радою не приймалося рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення 2 сесії 5 скликання Заставнівської міської ради Чернівецької області від 30 серпня 2006 року №75-2/2006 про передачу ОСОБА_3, ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0519 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 9 січня 2007 року, видані на ім'я ОСОБА_3; земельні ділянки площею 0,0519 га та площею 0,1 га повернути територіальній громаді м. Заставна.

Рішенням Заставнінського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2015 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 6 липня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов першого заступника прокурора Чернівецької області задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 2 сесії Заставнівської міської ради Чернівецької області від 30 серпня 2006 року № 75-2/2006 про передачу ОСОБА_3, ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки загальною площею 0,1519 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. АДРЕСА_1 а саме: ОСОБА_3 - 0,04 га для обслуговування його частини будинку та господарських споруд, 0,0119 га для ведення особистого господарства; ОСОБА_6 - 0,06 га для обслуговування будинку і 0,04 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 9 січня 2007 року на ім'я ОСОБА_3, площею 0,0519 га, яка розташована по вул. АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 9 січня 2007 року на ім'я ОСОБА_3, площею 0,10 га, яка розташована по вул. АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути територіальній громаді м. Заставна, в особі Заставнівської міської ради Чернівецької області, вказані земельні ділянки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, що виникли в даному спорі не мають суспільного, публічного інтересу. Рішенням органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства щодо порядку приватизації земельних ділянок. ОСОБА_6 є добросовісним набувачем земельної ділянки. При цьому, ОСОБА_5 або прокурор в її інтересах до суду з позовом з метою захисту її прав не зверталися. Допущені органом місцевого самоврядування порушення при прийняття рішення не можуть бути підставою для повернення відповідачем земельної ділянки територіальній громаді.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсними державних актів та зобов'язання ОСОБА_3 повернути територіальній громаді м. Заставна, в особі Заставнівської міської ради Чернівецької області, спірні земельні ділянки.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвами про право на спадщину від 10 серпня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 успадкували житловий будинку з належними до нього будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_7. Земельна ділянка, на якій розташоване вказане нерухоме майно, була надана покійному ОСОБА_7 у користування згідно з рішенням виконавчого комітету Заставнівської міської ради народних депутатів від 12 червня 1987 року.

Рішенням 2 сесії 5 скликання Заставнівської міської ради Чернівецької області від 30 серпня 2006 року № 75-2/2006 передано ОСОБА_6, ОСОБА_3 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 0,1519 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_3 - 0,04 га для обслуговування його частини будинку та господарських споруд, 0,0119 га для ведення особистого селянського господарства; ОСОБА_6 - 0,06 га для обслуговування будинку і 0,04 га для ведення особистого селянського господарства. Цим же рішенням зазначеним особам надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 було видано державні акти про право власності на вказані земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 9 січня 2007 року.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2015 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_6.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що відповідач набув право власності на спірні земельні ділянки з порушенням норм чинного законодавства, чим порушив право територіальної громади на цю землю, а, відтак, позов прокурора підлягає задоволенню.

При цьому апеляційний суд не врахував таке.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначив, що про порушення прав територіальної громади йому стало відомо під час перевірки.

Під час розгляду справи ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності (а.с. 155 т. 1).

Згідно зі ст. 257 ЦКУкраїни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак зазначена норма засвоєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-3089цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України наведене не врахував, не встановив, в інтересах якого органу державної влади або місцевого самоврядування звернувся до суду з даним позовом прокурор, коли цей державний орган дізнався про порушення своїх прав, не дав оцінку тому, чи звернувся прокурор до суду в межах строку позовної давності та дійшов до передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 6 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик