Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 431/4481/16-ц
Провадження № 22ц/782/841/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Коротенка Є.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Мобільні ТелеСистеми" на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про дострокове припинення дії свідоцтва України № 82290 на знак для товарів та послуг,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД звернулась до Старобільського районного суду Луганської з позовною заявою про дострокове припинення дії свідоцтва України №82290 на знак для товарів і послуг. Позивач просив достроково припинити дію свідоцтва України № 82290 на знак для товарів і послуг повністю. Визнати повністю недійсним договір № 27/06/2016 від 27.06.2016 року про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за Свідоцтвом України №209845, №209846. Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового припинення дії свідоцтва України № 82290 на знак для товарів і послуг повністю та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетні "Промислова власність".

22 вересня 2016 року ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити ОСОБА_2 передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 82290, передавати повністю або частково права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 82290 у використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод, а також відмовлятися від свідоцтва України № 82290 повністю або частково. Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії відносно реєстрації договору про передачу права власності від 27.06.2016 року на знаки для товарів та послуг за свідоцтвами України №№ 209845, 209846. Заборонити Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України № 209845, № 209846, № 82290 в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на торговельні марки за вказаними свідоцтвами повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаними свідоцтвами, а також щодо визнання недійсними повністю або частково свідоцтв України №№ 209845, 209846, 82290 та припинення дії вказаних свідоцтв України повністю або частково.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2016 року заяву ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД про забезпечення позову задоволено у повному обсязі. Суд заборонив ОСОБА_2 передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 82290, передавати повністю або частково права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 82290 у використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод, а також відмовлятися від свідоцтва України № 82290 повністю або частково.

Суд заборонив ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії відносно реєстрації договору про передачу права власності від 27.06.2016 року на знаки для товарів та послуг за свідоцтвами України №№ 209845, 209846.

Суд заборонив Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України № 209845, № 209846, № 82290 в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на торговельні марки за вказаними свідоцтвами повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаними свідоцтвами, а також щодо визнання недійсними повністю або частково свідоцтв України №№ 209845, 209846, 82290 та припинення дії вказаних свідоцтв України повністю або частково.

Не погодившись з ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2016 року Публічним акціонерним товариством "Мобільні ТелеСистеми" подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказаною ухвалою суду порушуються права ПАТ «Мобільні ТелеСистеми», ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, вжиті судом заходи забезпечення є невмотивованими, неспівмірними із заявленими позовними вимогами. Апелянт вважає, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення, а саме заборони Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Реєстру зміни щодо визнання недійсними повністю або частково свідоцтв України №209845, №209846, №82290 та припинення дії свідоцтв України №209845, №209846, №82290 повністю або частково, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Обрані судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності ПАТ "МТС", унеможливлює здійснення ефективного захисту охоронюваного законом інтересу ПАТ «МТС», крім того, суд не врахував інтересів інших осіб, права яких були порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову. Апелянт просить ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2016 року скасувати.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Судом приймалися міри щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2, останній за адресою, яка зазначена в позовній заяві та в заяві про забезпечення позову не знаходиться, тому відповідно до ч.5 ст. 74 ЦК України у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за такою адресою, вважається, що судове повідомлення вручене належним чином.

Представник Державної служби інтелектуальної власності України в судове засідання не зявився, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи без представника.

Заслухавши осіб, які зявилися, доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України є заборона вчиняти певні дії.

При цьому згідно вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з розясненнями наданими у п.п. 1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до вимог ст. 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, повинна складатися з: вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог;

описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Як вбачається із матеріалів справи, судом під час винесення ухвали від 22 вересня 2016 року вказані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Постановляючи ухвалу від 22 вересня 2016 року, суд виходив з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Однак, при цьому ухвала суду не містить в собі обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що забезпечення позову має бути здійснено саме у такий спосіб, на якому наполягав позивач. Не містить ухвала суду про забезпечення позову також обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не звернув увагу на сам предмет позову та заявлені вимоги позивача.

Як вбачається із позовної заяви позивача, предметом спору є дострокове припинення дії свідоцтва України №82290 на знак для товарів і послуг та визнання недійсним договору №27/06/2016 від 27.06.2016 року про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за Свідоцтвами України №№209845, 209846.

Відносини, що виникають у звязку з набуттям і здійсненням прав власності на знаки для товарів і послуг в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Проте, суд, задовольняючи заяву про забезпечення позовних вимог шляхом заборони Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України № 209845, № 209846, № 82290 в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на торговельні марки за вказаними свідоцтвами повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаними свідоцтвами, а також щодо визнання недійсними повністю або частково свідоцтв України №№ 209845, 209846, 82290 та припинення дії вказаних свідоцтв України повністю або частково, не звернув уваги на те, що такі заходи забезпечення позову не узгоджуються зі змістом позовних вимог та можуть призвести до порушення інтересів інших осіб.

Зазначені вище обставини, свідчать про те, що суд першої інстанції не зясував зазначені вище обставини, не дав їм як належної правової оцінки, так і оцінки вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Аналіз зазначених вище обставин в їх сукупності, свідчить про порушення суддею порядку, встановленого законом для вирішення даного питання, тому відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про забезпечення позову у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314-315, 151- 154 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мобільні ТелеСистеми" задовольнити.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді: