Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Євтушенко О.І., Ізмайлова Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення аліментів повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач є його батьком. У жовтні 2015 року йому виповнилося 18 років, на даний час він навчається на Електротехнічному факультеті Запорізького національного технічного університету.

Посилаючись на нестачу коштів та необхідність матеріальної допомоги зі сторони батька, ОСОБА_5 просив позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на нього в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку останнього на період навчання.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в розмірі 1/5частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 16 жовтня2015 року на період навчання до 31 травня 2019 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судом установлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4

Позивач, після розлучення батьків у 2004 році, залишився проживати з матір'ю.

01 вересня 2015 року ОСОБА_4 вступив до Електротехнічного факультету Запорізького національного технічного університетуна денну форму навчання.

09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 виповнилося 18 років.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 зазначав про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі ј частини від усіх видів його доходу.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК Українипередбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав, що відповідач має спроможність надавати сину майнову допомогу на період навчання

Колегія суддів погоджується з таким висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова