Справа № 438/657/16-ц
Номер провадження 2/438/338/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ З А О Ч Н Е/

09 вересня 2016 року Бориславський міський суд

Львівської області

в складі головуючого-судді: Посисень Л.М.,

при секретарі: Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі за відсутності представника відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" у порядку заочного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" про визнання недійсним договору №000756 фінансового лізингу від 12.01.2016 та стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" 77500,00 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 просить суд: визнати недійсним договір №000756 фінансового лізингу від 12.01.2016 та додатки до нього, укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" () та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), НОМЕР_2, виданий Бориславським РВ ГУМВС України у Львівській області;

стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), НОМЕР_2, виданий Бориславським РВ ГУМВС України у Львівській області 77500,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 справу просить розглянути у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, про що подав у суд письмову заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" в судове засідання не зявився.

Позивач ОСОБА_2, в обґрунтування позовних вимог, у позовній заяві зазначив, що 12.01.2016 між ТОВ "СОЛО ІНВЕСТ" та ним укладено договір фінансового лізингу №000756 з додатками, за умовами якого ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» зобов»язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Ford Kuga та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов»язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку.

Згідно пункту 1.7 договору автомобіль передається у користування йому, ОСОБА_2 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу в розмірі 10 % вартості предмета лізингу, авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.

Преамбулою договору, розділами 8-10 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) адміністративного платежу як винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору, яка становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу.

12.01.2016 на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству перший внесок по договору в розмірі 77500 грн., однак відповідач відмовився передавати предмет лізингу.

За змістом статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника): встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З аналізу змісту спірного договору фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою-послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб потрібна ліцензія, яка у відповідача відсутня.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зважаючи, що договір фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016 укладений між позивачем та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ», нотаріально посвідчено не було, а отже останній є нікчемним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові №6-2766цс15 від 16.12.2015, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для суддів.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вважає, що з ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в його користь підлягає стягненню сума коштів в розмірі 77500 грн.

Письмовими доказами, дослідженими судом, зокрема:

Світлокопією договору фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016 стверджено, що 12.01.2016 між ТОВ "СОЛО ІНВЕСТ" та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу №000756 з додатками.

Згідно умов даного договору ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» зобов»язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Ford Kuga та передати його у користування ОСОБА_2, який (позивач) у свою чергу зобов»язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку.

Пункту 1.7 договору стверджено, що автомобіль передається у користування ОСОБА_2 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу в розмірі 10 % вартості предмета лізингу, авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016 встановлено графік сплати авансового платежу.

Світлокопією квитанції Приватбанк №0.0.487865270.1 стверджено, що ОСОБА_2 сплатив на рахунок ТОВ "СОЛО ІНВЕСТ" адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу в розмірі 77500 грн.

З»ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

С У Д О М В С Т А Н О В Л Е Н О, що 12.01.2016 між сторонами - відповідачем ТОВ "СОЛО ІНВЕСТ" та позивачем ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу №000756 з додатками, за умовами даного договору ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» зобов»язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Ford Kuga та передати його у користування позивача ОСОБА_2, який у свою чергу зобов»язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку, що стверджено світлокопією договору фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016.

Згідно даного договору автомобіль передається у користування ОСОБА_2 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу в розмірі 10 % вартості предмета лізингу, авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу (п.1.7 договору фінансового лізингу).

Графік сплати авансового платежу зазначений у Додатку №1 до договору фінансового лізингу.

Позивачем ОСОБА_2 на виконання умов договору фінансового лізингу 12.01.2016 сплачено відповідачу ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» перший внесок по вищевказаному договору в розмірі 77500 грн. (про що свідчить світлокопія квитанції Приватбанк №0.0.487865270.1), однак відповідачем предмет лізингу не передано позивачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника): встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно договору фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016, укладеного між сторонами: в договорі обмежені права лізингоодержувача (позивача) як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства; згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

Ззідно статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Договір фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016, укладений між сторонами, а саме пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця (позивача ОСОБА_2І) від відповідальності в частині якості, комплектності, справності товару суперечить положенням статті 808 ЦК України, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ», а будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач (позивач) у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару в даному договорі лізингу відсутні.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Так, у відповідача ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить ст.227 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки, договір фінансового лізингу №000756 від 12.01.2016 укладений між сторонами не посвідчено нотаріально - такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Тому, договір №000756 фінансового лізингу від 12.01.2016, укладений між сторонами: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" та ОСОБА_2 слід визнати недійсним та стягнути з відповідача ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» на користь позивача ОСОБА_2 сплачену ним суму на рахунок відповідача в розмірі 77500 грн.

При встановлених обставинах, позов позивача підлягає до задоволення.

З врахуванням наведеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 226 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 220, 227, 799, 806, 808, ЦК України, ст.4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»

суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір №000756 фінансового лізингу від 12.01.2016 та додатки до нього, укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" () та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), НОМЕР_2, виданий Бориславським РВ ГУМВС України у Львівській області.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), НОМЕР_2, виданий Бориславським РВ ГУМВС України у Львівській області 77500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СОЛО ІНВЕСТ" () на користь держави 1326,20 грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте Бориславським міським судом Львівської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

С У Д Д Я: