Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі :

головуючого-судді ШИТЧЕНКО Н.В.,

суддів: МАМОНОВОЇ О.Є., ОСТРЯНСЬКОГО В.І.,

при секретарі: Шапко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про зобов'язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Додатковим рішенням Новозаводського районного суду від 18 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та закрити провадження у справі, стягнувши з відповідача на його користь 1700 грн. у відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки мав би закрити провадження у справі з власної ініціативи в зв'язку з відсутністю предмету позову станом на день винесення рішення та повним виконанням КП «Чернігівводоканал» своїх зобов'язань.

Крім того вказує, що відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд не врахував роз'яснень п.п. 47, 48 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та не звернув належної уваги на наявність всіх відповідних доказів, підтверджуючих понесення витрат на правову допомогу.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на обставини справи, зумовлені фактичним виконанням КП «Чернігівводоканал» вимог ОСОБА_1 щодо проведення повірки водолічильників до прийняття рішення у справі та відсутність відмови позивача від позовних вимог внаслідок виконання їх відповідачем, у зв'язку з чим прийшов до висновку про безпідставність заявленого позову. Враховуючи викладене, суд не знайшов і правових підстав для стягнення на користь позивача понесених судових витрат.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 6).

Позивач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Водолічильники у вищевказаній квартирі взяті на абонентський облік КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради.

07 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення періодичної повірки лічильників води, встановлених в його квартирі, за рахунок надавача послуг (а.с. 5).

Відповідно до п.п. 9, 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводиться за рахунок виконавця. Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з 01 січня 2016 року погоджено нові тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення суб'єктам господарювання - виконавцям послуг, які вже включають в свою структуру оплату споживачами за періодичну повірку засобів обліку води (а.с. 29-31).

27 січня 2016 року КП «Чернігівводоканал» доручило ТОВ «Водосервіс плюс» виконати роботи по плановій повірці квартирних приладів обліку холодної води абонента ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, які в подальшому були виконані, що підтверджується актами виконаних робіт від 03 лютого 2016 року (а.с. 28, 38).

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведені норми закону та викладені обставини справи в сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову в зв'язку з фактичним виконанням відповідачем позовних вимог щодо проведення повірки лічильників води та відсутністю відмови позивача від позову. Як вбачається з поданої представником позивача заяви від 17 лютого 2016 року (а.с. 35), останній просив провести розгляд справи без його участі та, підтримавши заявлені вимоги, просив їх задовольнити та стягнути понесені витрати на правову допомогу

Статтею 205 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд закриває провадження у справі, серед яких не значиться така підстава, як відсутність предмету позову. При цьому, суд позбавлений можливості, як про це зазначає позивач в апеляційній скарзі, закрити провадження у справі без відповідних правових підстав з власної ініціативи. Крім того, заяв про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою від позову або з інших підстав ні від ОСОБА_1, ні від його представника до ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного розгляду суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмету позову не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки є хибними і такими, що ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні відповідних правових норм з боку позивача.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не відшкодував йому витрати на правову допомогу також не беруться до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно свідоцтва № 657 від 31 серпня 2012 року, виданого головою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Чернігівській області на підставі рішення комісії від 31 серпня 2012 року № 7, Шаповалов М.С. має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 11).

Зі змісту договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 07 серпня 2015 року вбачається, що адвокат Шаповалов М.С. надає ОСОБА_1 юридичну допомогу (послуги), пов'язану з представництвом та захистом інтересів останнього з приводу спору, який виник між замовником та КП «Чернігівводоканал». Обов'язки виконавця визначені п. 2.1 договору (а.с. 8-9).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 37/15 від 07 серпня 2015 року адвокатом Шаповаловим М.С. прийнято від ОСОБА_1 1700 грн. згідно договору про надання юридичних послуг від 07 серпня 2015 року (а.с. 10).

З профайлу адвоката (а.с. 78) вбачається, що Шаповалов М.С. здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, тобто є самозайнятою особою, яка не входить до складу будь-якого адвокатського бюро або об'єднання.

Відповідно роз'яснень п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Крім того, п. 48 постанови визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та матеріали справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування судових витрат.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не надано всіх належних доказів, які б підтверджували факт понесення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Так, в силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідно до преамбули Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року № 614, на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг суб'єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому положенню та залежать від виду суб'єкта господарювання. В п. 2.1 вказаного Положення зазначено, що у разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Статтями 13-15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського об'єднання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 цього Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України. Оскільки адвокатом Шаповаловим М.С. здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність (а.с. 78), то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, він, як самозайнята особа, має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Копії довідки за цією формою щодо адвоката Шаповалова М.С. позивачем суду не надано.

Оскільки у справі відсутній документ про те, що адвокат Шаповалов М.С. зареєстрований як самозайнята особа, апеляційний суд позбавлений можливості констатувати той факт, що відомості про сплату ОСОБА_1 адвокату коштів в сумі 1700 грн., які зазначені в квитанції до прибуткового касового ордеру, є розрахунковим документом, який відповідає вимогам згаданого вище Положення.

При цьому, апеляційний суд зважає також на те, що особі відшкодовуються понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Оскільки в позивач не скористався своїм правом відмовитись від позову внаслідок його задоволення відповідачем після пред'явлення позову і апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову без змін, виходячи з обставин, що наведені вище, правові підстави для відшкодування позивачу судових витрат також відсутні.

Перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено таких порушень матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317, 319, 324 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: