УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 04 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), згідно з умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1. Позивачка також просила скасувати заборону на вказану квартиру в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна та зобов'язати реєстраційну службу внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав (обтяжень).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що договір іпотеки укладено на забезпечення виконання позичальником ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором. Вважала оспорюваний договір недійсним, оскільки при його укладенні були порушені права малолітньої дитини, яка мала право на проживання в іпотечному майні, а на передання квартири в іпотеку не було надано згоди органа опіки та піклування.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Промінвестбанк» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 000 грн зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом строком до 31 грудня 2027 року (а. с. 11, 12).

На забезпечення виконання умов зазначеного договору між банком та іпотекодавцем ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 (а. с. 13−15).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, позивачка як законний представник свого сина, обґрунтовувала вимоги тим, що на час укладення оспорюваної угоди були порушені права дитини, яка мала право проживати в іпотечній нерухомості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти у дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування.

У даному випадку і ОСОБА_4, і ОСОБА_5 при посвідченні оспорюваного договору не повідомили банк про право на проживання в квартирі, яка передавалась в іпотеку, неповнолітньої дитини. При цьому іпотекодавець, діючи недобросовісно, надав довідку з місця проживання, зі змісту якої вбачається, що у зазначеній квартирі він зареєстрований один (а. с. 113). Такі ж відомості були зазначені ним власноручно у інформації щодо сімейного стану позичальника та наявності неповнолітніх дітей (а. с. 114). При цьому позивачка шляхом підписання нотаріально посвідченої заяви дала згоду на передачу квартири в іпотеку (а. с. 117).

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Маляренко А.В.