У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік - ОСОБА_4, актовий запис № 62. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлому, а саме: на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га; на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га, які розташовані по АДРЕСА_1, Тернопільської області. Позивач є спадкоємцем за законом. Після смерті спадкодавця вона фактично вступила в управління спадковим майном і прийняла його, проте у оформленні спадщини в нотаріальній конторі їй відмовлено, оскільки виявилось, що не видавались державні акти на вказані земельні ділянки.

А тому позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_4, а саме земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована за адресою: Тернопільська область, Монастириський район, АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_4, а саме земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га, що розташована за адресою: Тернопільська область, Монастириський район, АДРЕСА_1.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 листопада 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (актовий запис № 62), а саме: земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Монастириського району Тернопільської області; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Монастириського району Тернопільської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 328, 1268 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка є спадкоємцем першої черги і до неї перейшло право на земельні ділянки, які було передано спадкодавцеві у безкоштовну приватну власність на підставі рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року, яке є чинним і на теперішній час.

Судові рішення ухвалені з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов