АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6369/16 Головуючий 1 інст. - Єрмак Н.В.
Справа № 643/5153/15-ц
Категорія: довічне утримання Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2015 року,

у с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

На обґрунтування позивач вказала, що 03 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого вона передала відповідачу у власність належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2, у свою чергу, зобовязалась надати їй довічне утримання на визначених договором умовах. Проте ОСОБА_2 умови договору не виконує, допомоги не надає.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір довічного утримання від 03 квітня 2013 року та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач в особі свого представника позов не визнала, посилаючись на те, що з лютого 2015 року позивач відмовилась від допомоги з боку ОСОБА_2, яка продовжує виконувати умови цього договору та сплачує комунальні послуги.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Договір довічного утримання, укладений 03 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим № 756, розірвано.

За ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року рішення суду Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За правилами частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що судом неповно зясовано обставини належного виконання умов договору довічного утримання з боку відповідача.

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Згідно з частиною 1 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке ним передане, і має право вимагати його повернення.

Матеріали справи свідчать, що 03 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивачем передано ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_2, а остання зобовязалась надавати позивачу довічне утримання, довічне те безкоштовне користування зазначеною квартирою, а також зобовязалась: оплачувати вартість комунальних послуг, міського та мобільного телефонного звязку; у разі хвороби позивача забезпечити її всіма ліками, які випише лікар, створити умови для спеціального догляду за хворою на дому та без попередньої її згоди не ставити питання про госпіталізацію до медичного закладу; надавати матеріальну допомогу у формі регулярного забезпечення продуктами харчування та предметами побутового призначення (за вибором та вказівкою відчужувача).

Сторони визначили вартість харчування, догляду та необхідної допомоги за місяць в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Проте взяті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконувала в повному обсязі.

Так, ОСОБА_2 оплатила: в квітні 2013 року комунальні послуги в розмірі 200 грн. 00 коп. (квартирна плата та міський телефон), послуги МТС в розмірі 400 грн. 00 коп., витрати на встановлення дверей в розмірі 2 800 грн. 00 коп. та на ремонт в розмірі 300 грн. 00 коп.; в травні 2013 року - комунальні послуги в розмірі 200 грн. 00 коп. (квартирна плата та міський телефон) та послуги МТС, витрати на ліки в розмірі 130 грн. 00 коп., витрати на поздоровлення позивача в загальному розмірі 400 грн. 00 коп.; в червні 2013 року комунальні послуги в розмірі 200 грн. 00 коп. (квартирна плата та міський телефон) та послуги МТС в розмірі 25 грн. 00 коп., витрати на ліки в розмірі 200 грн. 00 коп., витрати на продукти харчування в розмірі 120 грн. 00 коп. та витрати на кафе в розмірі 70 грн. 00 коп.; в липні 2013 року комунальні послуги в розмірі 200 грн. 00 коп. (квартирна плата та міський телефон) та послуги МТС в розмірі 25 грн. 00 коп., витрати на ліки в розмірі 100 грн. 00 коп., а також витрати на заміну комунікацій в квартирі позивача розмірі 1 400 грн. 00 коп.; в серпні 2013 року - комунальні послуги в розмірі 200 грн. 00 коп. (квартирна плата та міський телефон) та послуги МТС в розмірі 25 грн. 00 коп.; в травні 2014 року - комунальні послуги в розмірі 300 грн. 00 коп. та надала матеріальну допомогу в розмірі 900 грн. 00 коп.; в лютому 2015 року - комунальні послуги в розмірі 252 грн. 00 коп. та міський телефон в розмірі 15 грн. 00 коп.

Після звернення позивача до суду відповідач також частково виконувала умови договору довічного утримання та частково надавала особисту допомогу, про що свідчать квитанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 представник відповідача пояснила, що ОСОБА_2 витрати на комунальні послуги та матеріальну допомогу надсилала через пошту, однак позивач відмовлялася брати гроші.

Доказів того, що договір довічного утримання виконувався у період з грудня 2014 року по лютий 2015 року та надавалась в цей період особиста допомога в розмірі, указаному в договорі, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції (а. с. 32-42, 51, 60-63, 66).

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання договору довічного утримання та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_3

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги про виконання умов договору довічного утримання в повному обсязі не ґрунтуються на законі.

Свої обовязки за договором довічного утримання ОСОБА_2 виконувала в повному обсязі лише в вересні-грудні 2013 року, в січні-квітні 2014 року та в червні-листопаді 2014 року.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що за ініціативою ОСОБА_2 складався проект договору про розірвання договору довічного утримання, однак відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення (а. с. 45-59).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 відхилити. .

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_5