Справа № 215/5754/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

розглянувши в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

27.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 10587,36 грн. та 487,20 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказує, що він 28.05.1999 року надав відповідачу ОСОБА_2 та його батьку ОСОБА_3 в борг 6000 грн., по 3000 грн. кожному, що підтверджується договором застави від 28.05.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №928, згідно якого, для забезпечення виконання договору позики відповідач та його батько передали позивачу у заставу квартиру АДРЕСА_1. Повернення боргу мало бути здійснено до 28.10.1999 року, але у встановлений строк, погашення боргу не відбулось.

Для захисту своїх прав у 2005 році позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 (ОСОБА_3, який є другим боржником, на той час вже помер) про визнання права власності на квартиру, яку боржники передали позивачу у заставу. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні та за ним було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В 2013 році відповідачем ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2005 року, яку колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області задовольнила та своїм рішенням скасувала рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2005 року.

Отже, станом на 05.12.2013 року відповідач знову став боржником, згідно договору позики від 28.05.1999 року. На теперішній час відповідач ОСОБА_2 своє зобовязання щодо повернення позивачу боргу не виконав та під будь-яким приводом ухиляється від його виконання, неодноразові намагання позивача зустрітися з відповідачем виявились марними. Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 на момент звернення до суду становить 10587,36 грн. та складається з наступних сум: 6000 грн. основна сума заборгованості; 4290 грн. інфляційні витрати за період часу з 12.2013 року по 08.2015 року; 297,36 грн. 3% річних за період часу з 12.2013 року по 08.2015 року.

Вказану суму як і судові витрати в розмірі 487,20 грн. сплаченого при подачі позову судового збору позивач ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не зявилась, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, за допомогою оголошення в газету «Вісті Придніпровя» №24 (1723) від 07.04.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.1999 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 і батьком відповідача - ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого останні отримали від позивача 6000 грн. в борг, кожний по 3000 грн. з кінцевим терміном повернення до 28.10.1999 року (а.с.9). Для забезпечення виконання договору позики відповідач та його батько передали позивачу у заставу належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9). Оскільки боржники свої зобовязання перед позивачем ОСОБА_1 по поверненню йому боргу у встановлений договором строк не виконали, позивач у 2005 році звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру№2 в будинку №1 по вул. Дмитра Войчишина у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яку боржники передали позивачу у заставу. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні та за ним було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013 року скасовано рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2005 року та відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на вищевказану квартиру, яка є предметом застави (а.с.11, 12). Отже, станом на 05.12.2013 року відповідач ОСОБА_2 знову став боржником згідно договору позики від 28.05.1999 року. На час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 своє зобовязання щодо повернення позивачу боргу не виконав, має заборгованість перед позивачем в розмірі 10587,36 грн. яка складається з наступних сум: 6000 грн. основна сума заборгованості; 4290 грн. інфляційні витрати за період часу з 12.2013 року по 08.2015 року; 297,36 грн. 3% річних за період часу з 12.2013 року по 08.2015 року.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки, позичальник ОСОБА_3, який є батьком відповідача ОСОБА_2, помер 06.04.2000 року, а відповідач прийняв спадщину після нього (а.с.13-23), тому до відповідача ОСОБА_2 надійшов обовязок сплати суму позики замість батька в розмірі 3000 грн., що встановлено положенням ст.1218 ЦК України.

Згідно ст.ст.611, 625 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.05.1999 року в сумі 6000 грн., 4290 грн. інфляційних витрат за період часу з 12.2013 року по 08.2015 року, 297,36 грн. 3% річних за період часу з 12.2013 року по 08.2015 року, а всього 10587,36 грн.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_2 слід також стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487,20 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

На підставі ст.ст.526, 530, 611, 625, 1049, 1218 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст.10, 27, 31, 60, 79, 88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 10587,36 грн., з яких: 6000 грн. основний борг, 4290 інфляційні витрати, 297,36 грн. проценти за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487,20 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: