АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі: Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк», третя особа: уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна про захист прав споживача та стягнення суми депозитних вкладів,-

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк», третя особа: уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіна М.А. про захист прав споживача та стягнення суми депозитних вкладів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.03.2009 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу «Строковий» №72596/2009 в національній валюті, строком до 16.03.2010 (з правом пролонгації) із щомісячною виплатою процентів в розмірі 22,5 процентів річних.

На виконання п.1.3 даного договору ОСОБА_1 того ж дня вніс в банк, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти у сумі 50000,00 гривень.

19.03.2012 року позивач вніс, а банк прийняв на вказаний депозитний рахунок кошти у сумі 20000,00 грн.

24.04.2013 року ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на вказаний депозитний рахунок кошти в сумі 55000, 00 грн.

Загалом позивач вніс на депозитний рахунок суму в розмірі 125000,00 грн.

Крім того, 24.07.2013 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу «Подарунок «Постійний «Тринадцяти місячний» №622781/2013 в доларах строком до 24.08.2014 (з правом пролонгації) із щомісячною виплатою процентів в розмірі 11 процентів річних. На виконання п.1.3 даного договору ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти в сумі 10 000,00 доларів США.

Останні виплати процентів по вказаним договорам були здійснені відповідачем 16.11.2014 року.

Позивач на підставі п.2.1.1 , п.1.7 зазначених договорів та ст.1060 ЦК України, звернувся до відповідача з проханням достроково повернути вклади і несплачені по них відсотки. Відповідач усно відмовив повертати депозитні вклади і відсотки по них, посилаючись на відсутність коштів та фінансово-економічну ситуацію в країні.

На звернення представника позивача від 10.12.2014 відповідач листом від 23.12.2014 повідомив про неможливість повернення вкладів у зв'язку з запровадження в банку тимчасової адміністрації .

Позивач вважає, що відмовою у поверненні його власних коштів та процентів за їх користування банком грубо порушено його права і норми діючого цивільного законодавства, які мають вищу юридичну силу і тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 1058, 1060, 526, 611,625, 533 ЦК України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.06.2016 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк», третя особа: уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна про захист прав споживача та стягнення суми депозитних вкладів - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 257 990 (двоста п'ятдесяти семи дев'ятиста дев'яноста) гривень 80 копійок, що складаються з:

191 159, 60 грн. суми депозитного вкладу по договору банківського вкладу «Подарунок «Постійний «Тринадцяти-місячний» № 622781/2013;

10 380, 73 грн. заборгованості по процентам по договору в період з 16.11.2014 року по 21.04.2015 року;

2 827, 97 грн. 3% річних від суми боргу по цьому договору в період з 16.11.2014 року по 21.04.2015 року;

53 622, 50 грн. встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по цьому договору в період з 16.11.2014 року по 21.04.2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Вказував на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначав, що відповідно до постанови Правління НБУ від 19.03.2015 р. №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». При цьому, судом не враховано , що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб була повернута Позивачу сума вкладу в граничних розмірах відшкодування, в порядку та черговості, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Щодо коштів, які перевищують розмір гарантованої суми, то вони виплачуються в порядку та черговості, передбаченому Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку доводи скарги підтримав.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що в разі, коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 16.03.2009 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу «Строковий» №72596/2009 в національній валюті, строком до 16.03.2010 (з правом пролонгації) із щомісячною виплатою процентів в розмірі 22,5 процентів річних.

Згідно п. 1.1 договору предмет договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту в доларах США на строк 12 місяців з дня укладання договору, з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу.

П. 1.3 договору передбачена сума початкового вкладу у розмірі 50 000, 00 грн.

На виконання п.1.3 даного договору ОСОБА_1 того ж дня вніс в банк, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти у сумі 50000,00 гривень.

позивач вніс, а банк прийняв на вказаний депозитний рахунок кошти у сумі 20000,00 грн.

ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на вказаний депозитний рахунок кошти в сумі 55000, 00 грн.

Загалом позивач вніс на депозитний рахунок суму в розмірі 125000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 799482 від 16.03.2009, квитанцією №909037 від 19.03.2012 та квитанцією №2492734 від 24.04.2013 (а.с.12-12 об.)

07.06.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу «Подарунок «Постійний «Тринадцяти-місячний» №622781/2013 в доларах строком до 24.08.2014 (з правом пролонгації) із щомісячною виплатою процентів в розмірі 11 процентів річних. На виконання п.1.3 даного договору ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти в сумі 10000,00 доларів СІЛА, що підтверджується квитанцією №1147465 від 24.07.2013 (а.с.14).

Останні виплати процентів по вказаним договорам були здійснені відповідачем 07.06.2013 року, що визнано сторонами.

Позивач на підставі п.2.1.1 , п.1.7 зазначених договорів та ст.1060 ЦК України, звернувся до відповідача з проханням достроково повернути вклади і несплачені по них відсотки. Відповідач усно відмовив повертати депозитні вклади і відсотки по них, посилаючись на відсутність коштів та фінансово-економічну ситуацію в країні.

На звернення представника позивача від 10.12.2014 відповідач листом від 23.12.2014 повідомив про запровадження в банку тимчасової адміністрації і про те, що банк у зв'язку з цим не задовольняє вимоги кредиторів.

Позивач неодноразово звертався до банку про повернення суми депозитних вкладів та нарахованих по ним процентів і 02.03.2015 позивачу було повернуто 125378,43 грн., а також 38627,62 грн. та 6857,10 грн. згідно заяв про виплату переказу від 02.03.2015.

28.02.2014 року відповідно до заяви на видачу готівки №19МА43111 позивачу було повернуто банком ще 29136,85 грн.

Загальна сума виплачених коштів становить 200000,00 грн. Повернутими коштами була виплачена сума депозитного вкладу по договору банківського вкладу «Строковий» 72596/2009 в національній валюті від 16.03.2009 та нараховані по ньому проценти. Виплачена сума повністю погашає заборгованість по цьому договору. Також повернута частина суми депозитного вкладу по договору банківського вкладу «Подарунок «Постійний «Тринадцяти-місячний» № 622781/2013 в доларах США (200000- 168659,60= 31340,40 грн. - це сума коштів, що сплачена по даному договору.

Станом на 21.04.2015 року розмір заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 становить 257 990, 80 грн., що складається із:

191 159, 60 грн. суми депозитного вкладу по договору банківського вкладу «Подарунок «Постійний «Тринадцяти-місячний» № 622781/2013;

10 380 , 73 грн. заборгованості по процентам по договору в період з 16.11.2014 року по 21.04.2015 року;

2 827, 97 грн. 3% річних від суми боргу по цьому договору в період з 16.11.2014 року по 21.04.2015 року;

53 622, 50 грн. встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по цьому договору в період з 16.11.2014 року по 21.04.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідач не виконав умови договору банківського вкладу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, так як він не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Факт віднесення банку до категорії неплатоспроможних є загальновідомим та не потребує доказування.

Так, згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року №213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2018 включно.

Здійснення процедури ліквідації банків регулюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що гарантована сума у розмірі 200 000,00 грн. вже була виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі під час дії тимчасової адміністрації. Вказана обставина підтверджена наданою апеляційному суду довідкою від 02 серпня 2016 року.

Кошти, що перевищують гарантовану суму становлять 157 424,90 грн. При цьому, вимога від власника рахунків щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів Банку не надходила.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача не заперечував, що позивач не звернувся до банку в передбачені законом строки з заявою про включення його вимог до реєстру кредиторів.

Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, згідно якої кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Частиною 4 зазначеної норми встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги.

Таким чином, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки у банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » .

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-1123 цс 16 від 13 червня 2016 року.

Згідно статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимоги кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону.

Відповідно до ч.8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Вказаним обставинам та вимогам закону,який регулює правовідносини, що склались між сторонами, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто протиправно не може бути позбавлений його власності.

Посилання представника позивача та суду на порушення відповідачем, гарантованих конституцією прав позивача на захист його власності, колегія суддів не може прийняти з огляду на те, що в разі ліквідації юридичної особи, вступають в дію спеціальні законодавчі обмеження. Позивач, який розмістив свої грошові кошти у відповідача зобов'язаний був знати закони, які безпосередньо стосуються його прав, а саме закони, які регулюють порядок повернення вкладів, які розміщені в банках, що ліквідуються. Законодавець, при належному вивченні законів позивачем, попередив позивача, що в разі ліквідації банку, йому гарантовано буде повернута лише сума 200 000 грн., також повідомив про порядок повернення решти коштів, та необхідність подати заяву про кредиторські вимоги.

Разом з тим, позивач на свій ризик розмістив в банку суму коштів, яка перевищувала гарантований державою ліміт, не дотримався закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині подачі заяви про свої кредиторські вимоги, в строки, передбачені законом, а тому, відсутні підстави вважати, що відповідач протиправно позбавляє позивача його власності.

В даній справі встановлено, що саме не подача позивачем заяви про включення його в реєстр кредиторів, у передбачені спеціальним законом строки, стала підставою, для відмови останньому в поверненні його коштів в порядку черговості, передбаченому спеціальним законом.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, тому, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги судовий збір підлягав сплаті 3368 грн. 83 коп. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2016 року відстрочено ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» сплату судового збору за подання апеляційної скарги. Станом на день ухвалення судового рішення докази про сплату судового збору до апеляційного суду не надходили, а тому судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк», третя особа: уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна про захист прав споживача та стягнення суми депозитних вкладів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 368 (три тисячі триста шістдесят вісім) грн. 83 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: