У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання права власності на Ѕ частини автомобіля, стягнення грошової компенсації її вартості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання права власності на Ѕ частини автомобіля, стягнення грошової компенсації її вартості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила припинити її право власності на частку у праві спільної часткової власності, а саме: Ѕ частини автомобіля марки RENAULT моделі FLUENCE, державний номерний знак НОМЕР_1, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ його частини, визнати за ОСОБА_5 право власності на належну їй (позивачці) Ѕ частини вказаного транспортного засобу.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що з 06 серпня 1988 року до 08 листопада 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4, під час якого був придбаний автомобіль марки RENAULT, модель FLUENCE, державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2014 року спірний автомобіль визнано об'єктом права спільної власності подружжя та виділено кожному із них по Ѕ його частини.

На відміну від відповідача зазначеним транспортним засобом вона не користується і користуватися не бажає, має намір позбутися належної їй частки в спільному майні та отримати за неї компенсацію.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов, який ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року був об'єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4, у якому просив припинити його право власності на Ѕ частини спірного автомобіля, визнати за ОСОБА_4 право власності на належну йому Ѕ його частини та стягнути зі ОСОБА_4 на свою користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу, яка становить 176 250 грн.

Посилався на те, що у нього відсутні кошти для компенсації і він не заперечує проти того, щоб автомобілем користувалася ОСОБА_4

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року, первісний позов ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на Ѕ частки автомобіля марки RENAULT, модель FLUENCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип легковий седан - В, коричневого кольору.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на належну ОСОБА_4 Ѕ частки автомобіля марки RENAULT, модель FLUENCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип легковий седан - В, коричневого кольору.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість Ѕ частки автомобіля марки RENAULT, модель FLUENCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, тип легковий седан - В, коричневого кольору, що становить 156 336 грн 49 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із положень ст. ст. 3, 319, 358, ч. 2 ст. 364 ЦК України, вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, дійшов правильного висновку про припинення права ОСОБА_5 на частку у спільному майні з огляду на те, що він фактично одноособово користується спірним автомобілем. Суд зазначив, що ОСОБА_6 із урахуванням його зайнятості за спеціальністю та спроможний виплатити ОСОБА_4 компенсацію у рахунок визнання за ним права власності на спільне майно.

Доводи скарги ОСОБА_5 про те, що суди зробили поверхневі висновки щодо його спроможності сплатити компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу, а також щодо вартості самого автомобіля, прийнявши до уваги лише висновок судової автотоварознавчої експертизи від 29 січня 2016 року, наданий ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Суди надали належну оцінку доказам (ст. 212 ЦПК України), які були наявні у матеріалах справи на момент ухвалення судових рішень і які були надані суду.

Висновок експертного автотоварозначвого дослідження від 25 травня 2016 року, на який у скарзі посилається ОСОБА_6, складений після ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи скарги також висновків суду не спростовують, а матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта