Справа №579/838/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1460/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Кролевецького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Кролевецького дошкільного закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними дій в частині заміни днів відпустки прогулами, зобовязання нарахувати і виплатити відпускні, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді музичного керівника Кролевецького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області з 26 квітня 2016 року.

Стягнуто з Кролевецького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 квітня 2016 року по 20 липня 2016 року в сумі 2308,02 грн. (з урахуванням податків й інших обовязкових платежів, які підлягають утриманню з останньої роботодавцем відповідно до вимог чинного законодавства) та моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з Кролевецького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області в дохід держави судовий збір в розмірі 1102,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді музичного керівника Кролевецького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області з 26 квітня 2016 року і стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 2228,20 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені або невірно застосовані норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 з 05 листопада 2007 року перебувала у трудових відносинах з Кролевецьким дошкільним закладом (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області (далі - ДНЗ №6) , займала посаду музичного керівника (т.1 а.с.8-10, 11).

Відповідно до наказу № 6-к від 26 квітня 2016 року ОСОБА_3 було звільнено з 26 квітня 2016 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Підпис ОСОБА_3 на названому наказі відсутній.

У преамбулі названого наказу № 6-к від 26 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 також зазначається про те, що "з 19.04.2016 р. ОСОБА_3 скоює прогули без поважних причин, від надання пояснень з приводу прогулів відмовилася, щоб не звільняти її з роботи за прогули, ОСОБА_3 було запропоновано звільнитися за угодою сторін. ОСОБА_3 погодилася" (т.1 а.с.12).

ОСОБА_3 має доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус матері-одиначки ( ас. 92).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимог п.1. ч.1 ст.36 КЗпП України звільнення позивача за цією нормою відбулось за відсутності її волевиявлення, відповідач не надав доказів, які б свідчили про наявність угоди з ОСОБА_3 про її звільнення з роботи 26 квітня 2016 року за угодою сторін. Порушення відповідачем трудових прав позивача у вигляді незаконного звільнення завдало ОСОБА_3 моральної шкоди, на відшкодування якої судом визначена грошова сума в розмірі 500 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП УКраїни підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Зі змісту названої норми права вбачається, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв'язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Відповідна ініціатива про припинення трудового договору може надходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. Але обидві сторони повинні досягти угоди про сам факт припинення трудового договору, про строк його припинення, а також з приводу того, що підставою припинення трудових відносин є угода сторін.

Законодавством не передбачено обов'язкового оформлення письмового документа, що ініціює звільнення (заяви працівника або повідомлення роботодавця), тому ініціатива щодо звільнення може бути висловлена працівником або роботодавцем іншій стороні усно.

Проте, при виникненні спору щодо законності звільнення саме на відповідача (який прийняв рішення про звільнення працівника) покладається обовязок довести, що працівник надав згоду на припинення трудового договору, про строк його припинення, а також що підставою припинення трудових відносин є угода сторін.

Така згода може бути зафіксована відповідною заявою працівника, або шляхом поставлення працівником підпису під час ознайомлення з наказом про звільнення, або може бути доведена іншими належними і допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи відповідач не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_3 надала згоду на її звільнення з 26 квітня 2016 року за угодою сторін. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Як пояснила завідуюча ДНЗ №6 ОСОБА_5, ініціатива про звільнення позивачки за п.1 ст.36 КзпП України виходила саме від неї, тобто ОСОБА_5, а ОСОБА_3 надала на це свою згоду.

В той же час ОСОБА_3, заперечуючи взагалі про те, що в кабінеті завідуючої мова йшла про її звільнення з 26.04.2016 р. за угодою сторін, посилається на те, що вона не мала наміру звільнятися з роботи, незважаючи на явний моральний тиск і спонукання її до цього. ОСОБА_3 також пояснила, що їй відомі положення ст.184 КЗпП України, а тому вона розуміла, що не може бути звільнена за прогули, хоча, як вважає ОСОБА_3, вона прогулів не допускала.

Як на доказ надання позивачкою згоди на звільнення за угодою сторін відповідач посилається на те, що цей факт підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4М.І., а також підписаним названими свідками актом від 26.04.2016 р. (ас. 64).

Проте, суд першої інстанції надав вірну оцінку названому доказу і прийшов до обґрунтованого висновку про його неналежність. Зокрема.

З матеріалів справи вбачається, що допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4-М.І. пояснили, що вони за домовленістю з завідувачем ДНЗ №6 26.04.2016 р. прийшли до неї, а при підході до кабінету побачили, що двері нещільно закриті і почули розмову про звільнення за угодою сторін, відмову від ознайомлення з наказом, після чого з кабінету завідуючої ДНЗ №6 вийшла ОСОБА_3 При спілкуванні з ОСОБА_5 вони повідомили, що чули її розмову з ОСОБА_3 і на прохання ОСОБА_5 ОСОБА_7 підписала акт того ж дня, а ОСОБА_4-М.І. підписала акт вдома наступного дня чи через день.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції завідуюча ДНЗ №6 ОСОБА_5 пояснила, що названі свідки не були присутніми у кабінеті при її розмові з ОСОБА_3, а знаходились у коридорі. Названу розмову вони чули тільки тому, що двері у кабінет були нещільно закриті, були привідкриті.

Колегія суддів вважає, що враховуючи вищеназване, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість покладення в основу свого рішення показів названих свідків як належних доказів у справі. При цьому колегія суддів виходить з того, що названі свідки не були присутні у приміщенні, у якому відбулась розмова завідуючої ДНЗ №6 ОСОБА_5 з ОСОБА_3, тобто не були очевидцями названої події, а за тих обставин, за яких вони почули розмову, яка відбувалась у кабінеті завідуючої ДНЗ №6, не можна зробити однозначного висновку про те, що описані ними події відповідають дійсності.

Сам по собі факт, що ОСОБА_3 залишила ключі від свого кабінету у кабінеті завідуючої ДНЗ №6 ОСОБА_5, також не може бути належним доказом надання позивачкою згоди на її звільнення за угодою сторін з 26.04.2016 р., а доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими. Крім того, залишились не спростованими доводи ОСОБА_3 з цього приводу про те, що названі ключі вона забула у кабінеті завідуючої після розмови з останньою.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи як докази надання позивачкою згоди на звільнення за угодою сторін колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути належними доказами на підтвердження цього факту (зокрема, це СМС-повідомлення від 26.04.2016 р., яким ОСОБА_3 повідомлялось про її звільнення з роботи з 26.04.2016 року; текстом характеристики ОСОБА_3; відсутністю після звільнення з боку ОСОБА_3 претензій на адресу відповідача, звернення ОСОБА_3 до центру зайнятості і т.і.). Названі доводи спростовуються тим, що вважаючи свої трудові права порушеними, в установлений законом строк позивачка звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у справі має бути Кролевецька міська рада Сумської області з тих підстав, що названа міська рада є засновником Кролевецького дошкільного закладу (ясла-садок) № 6 та здійснює його фінансування, що Кролевецький дошкільний закладу (ясла-садок) № 6 не має власних коштів для того, щоб виконати рішення суду. Колегія суддів вважає, що названі доводи не свідчать про незаконність постановленого у справі рішення з наступних підстав.

Відповідно до 1 розділу Статуту Кролевецького дошкільного закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області дошкільний навчальний заклад є юридичною особою, має печатку і штамп встановленого зразка, бланки з власними реквізитами, реєстраційний рахунок в органах Державного казначейства. Дошкільний навчальний заклад самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством, Положенням та даним Статутом.

Згідно з п.8.2 названого Статуту безпосереднє керівництво роботою дошкільного закладу здійснює його завідуючий, який призначається і звільняється з посади органом управління освітою з дотриманням чинного законодавства. Керівник дошкільного навчального закладу: - Здійснює керівництво і контроль за діяльністю дошкільного закладу; - Діє від імені закладу, представляє його в усіх державних та інших органах, установах і організаціях, укладає угоди з юридичними та фізичними особами ; - Розпоряджається в установленому порядку майном і коштами дошкільного закладу і відповідає за дотримання фінансової дисципліни та збереження матеріально-технічної бази закладу; - Приймає на роботу та звільняє з неї працівників дошкільного закладу.

Пунктом 7.10 Статуту Кролевецького дошкільного закладу (ясла-садок) № 6 передбачається, що педагогічні працівники приймаються на роботу до дошкільного закладу Начальником відділу освіти райдержадміністрації, інші працівники завідуючим дошкільним навчальним закладом.

Проте, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції завідуюча Кролевецького дошкільного закладу (ясла-садок) № 6 ОСОБА_5 пояснила, що наказ про звільнення позивачки вона видала в межах своєї компетенції, оскільки декілька років тому керівник відділу освіти її повідомив про те, що відповідно до діючого законодавства саме вона наділена правом прийому і звільнення усіх працівників ДНЗ №6, в тому числі і педагогічних; назване право прийому і звільнення усіх працівників ДНЗ №6 також передбачено у п.п.2.7 затвердженої у січні 2016 року посадової інструкції завідуючого ДНЗ №6, про що зазначається і у апеляційній скарзі.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з належним відповідачем у справі. Встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з Кролевецьким дошкільним закладом (ясла-садок) № 6, який є юридичною особою, а його завідуюча наділена правом прийому та звільнення педагогічного працівника, посада якого перебуває у штатному розкладі названої юридичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав для його зміни чи скасування.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кролевецького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6 Кролевецької міської ради Сумської області відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -