Справа № 463/1269/16 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4613/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу заапеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк», ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5, про визнання недійсним договорів,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04 травня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк», ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору факторингу.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 травня 2016 року задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Вищезазначені ухвали в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Апелянт не погоджується із оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 травня 2016 року про відкриття провадження у справі, посилаючись на те, що згідно ч.2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням, а відтак вважає, що даний позов підсудний Оболонському районному суду м. Києва за місцем знаходження апелянта. Просить ухвалу про відкриття провадження у даній справі скасувати і передати питання про відкриття провадження на новий розгляд до Оболонського районного суду м. Києва (а.с.130-131).

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» оскаржено ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 травня 2016 року про забезпечення позову. Вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки під час її прийняття судом були допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачем не подано доказів наявності очевидної небезпеки його правам, свободам та інтересам, неможливості чи ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову. Вказує на те, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову унеможливлює реалізацію права власності. З огляду на наведене просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 травня 2016 року про забезпечення позову скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити (а.с.123-124, 149-150).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 в заперечення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвал суду та відсутність підстав для їх скасування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ч.1 ст.113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк», ОСОБА_4, третьої особи : ОСОБА_5 про визнання недійсним договору факторингу.

Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Львівської області (а.с.119) місце проживання одного з відповідачів, ОСОБА_4, АДРЕСА_1, що знаходиться в Личаківському територіально-адміністративному районі м. Львова, а тому, позов за вибором позивача може бути підсудний Личаківському районному суду м. Львова.

Згідно роз'яснень наведених у п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (частина перша статті 113 ЦПК). Суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред'являються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації). За змістом статті 109 і частини першої статті 113 ЦПК такий вибір підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність. Отже, правило частини першої статті 113 ЦПК не змінює правила виключної підсудності. У зв'язку із цим якщо до кількох відповідачів пред'явлено позови, пов'язані між собою, на один з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, пов'язаних між собою, діють правила статті 114 ЦПК.

У відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що спірне майно знаходиться на території Личаківського району м. Львова, колегія суддів вважає, що , районним судом вірно враховано всі вищенаведені обставини та правомірно відкрито провадження у справі за місцем знаходження спірного майна.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Забезпечуючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У випадку невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_4 мала б можливість вільно розпоряджатися оспорюваною квартирою, зокрема і відчужити її, що зробило б неможливим виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а тому колегія суддів приходить до висновку, що забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно, що є предметом спору відповідає вимогам ст.151-152 ЦПК.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, щодо реальності загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, враховуючи предмет позову і характер спору.

Відтак, судом встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - відхилити.

Ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 04 травня 2016 року про відкриття провадження у справі та про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Берези В.І.

Бойко С.М.