АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Яремка В.В.

секретар: Скакун К.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_4, та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») в жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що відповідно до укладеного договору № СV10GA від 13 червня 2008 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 29 105 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, строком до 13 червня 2018 року.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконує. Станом на 16 вересня 2015 року у неї існує заборгованість 16 810,91 долар США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 вересня 2015 року становить 369 671,84 грн. та складається з: 14 300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1 233,91 долар США заборгованість по процентам

____________________________________________________________________

№22-ц/794/1383/16 Доповідач: Литвинюк І.М.

за користування кредитом; 225,97 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 239,11 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору: 11,37 доларів США штраф (фіксована частина) та 799,98 доларів США штраф (процентна складова).

Зобовязання за даним кредитним договором забезпечено договором поруки № СV10GA від 13 червня 2008 року, що укладений з поручителем ОСОБА_3.

Оскільки ОСОБА_4 допущено порушення умов Кредитного договору, то їй та ОСОБА_5 були надіслані листи-вимоги, відповідно до яких їх зобовязано достроково повернути усю суму заборгованості. Однак, порушення умов кредитного договору Позичальником та Поручителем не усунуто.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СV10GA року у розмірі 16 810,91 долар США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 вересня 2015 року становить 369 671,84 грн., та стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № СV10GA року у розмірі 15 999,56 доларів США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 вересня 2015 року становить 351 830 грн. 32 коп. і складається з: 143 00,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1 233,91 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 239,11 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2016 року частково скасувати та відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору. Крім того, скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3 500 грн. за проведення судової економічної експертизи.

ПАТ КБ «Приватбанк» також подало апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості як із солідарного боржника, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст. 303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору № СV10GA від 13 червня 2008 року ОСОБА_4 отримала кредит шляхом видачі готівки через касу на строк з 13 червня 2008 року по 13 червня 2018 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 29 105 доларів США на наступні цілі: у розмірі 25 000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 750 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 180 доларів США - страхування майна, 125 доларів США - особисте страхування, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за даним договором здійснюється щомісяця у сумі 492,26 доларів США згідно графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно з п. 8.1.1. позичальник зобовязується повернути кредит згідно порядку та в строки, які визначені у п. 8.1, повне погашення Кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1. даного Договору.

Як вбачається з п. 8.1.2. Кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишки заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів на 120 календарних днів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, ОСОБА_4 в період з 15 січня 2009 року по 16 червня 2009 року не сплачувала періодичні платежі за кредитним договором, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 2 до кредитного договору) (а.с.4-8, 88-96).

Отже, визначений п. 8.1.2 Кредитного договору строк повернення кредиту настав 31 травня 2009 року. Однак, починаючи з 09 липня 2009 року, ОСОБА_4 погасила всю наявну прострочену заборгованість (2 856 дол. США) та гасить щомісячний платіж. Останній платіж здійснено ОСОБА_4 15 липня 2015 року 50 дол. США.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Згідно зі ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконує, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № СV10GA від 13 червня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 про те, що строк позовної давності для звернення з даним позовом закінчився 31 травня 2014 року спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору сторони визначили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

За вимогами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 про те, що строк позовної давності для звернення з даним позовом закінчився 31 травня 2014 року, оскільки ОСОБА_4 в межах строку позовної давності здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, що є перериванням перебігу позовної давності в розумінні ст. 264 ЦК України та свідчить про визнання боргу.

У забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним вище кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриваБанк» 13 червня 2008 року було укладено договір поруки, за умовами якого договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки визначений строк, після закінчення якого порука припиняється, - після закінчення 5 років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором (п. 12). Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів, зокрема в разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 120 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний в останній день місяца, в якому відбулося порушення термінів оплати, сплатити відсотки та штрафи, отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, дослідивши докази й давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки, оскільки боржник в період з 15 січня 2009 року по 16 червня 2009 року заборгованість сплачував не в повному обсязі, а відповідно до договору поруки вступив в дію п. 8.1.2. Кредитного договору, і строк дії такого закінчився після спливу п'яти років від дати виконання основного зобов'язання, тобто в травні 2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся тільки в жовтні 2015 року. Аналогічні висновки наведено, зокрема у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що вказуючи заборгованість за кредитним договором, у тому числі пені, у доларах США, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на розрахунок суми заборгованості, в якому пеня за прострочення кредиту та відсотків була обчислена не у національній валюті України - гривні, а у доларах США, що суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Зважаючи, що при визначенні розміру пені судом першої інстанції порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, і з відповідача ОСОБА_4 на користь банку слід стягнути нараховану щоденно з огляду на облікову ставку НБУ згідно умов кредитного договору та виражену у національній валюті пеню в сумі 5 259,98 грн..

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення пені в іноземній валюті та обсягу задоволення позову, а саме, з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № СV10GA року у розмірі 15 760,45 доларів США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 вересня 2015 року становить 346 572,30 гривень і складається з: 14 300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1 233,91 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 5 259,98 гривень пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, визначивши загальну суму заборгованості 351 832,28 гривень.

Що ж до рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові до відповідача ОСОБА_3, як до поручителя, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат за проведення судово-економічної експертизи.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Згідно п.п. 45, 46 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Позивачем ОСОБА_4 не оплачено 3 500 грн. за проведення експертизи, в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження понесених нею судових витрат, а тому колегія суддів вважає, що ці витрати не відносяться до витрат, визначених ст. 79 ЦПК України.

Враховуючи наведене, рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3500 грн. підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, представника за дорученням ОСОБА_4, та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2016 року в частині стягнення пені та загального розміру заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СV10GA року у розмірі 15 760,45 доларів США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 вересня 2015 року становить 346 572,30 гривень і складається з: 14 300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1 233,91 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 5 259,98 гривень пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, визначивши загальну суму заборгованості 351 832,28 гривень.

В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат за проведення судової-економічної експертизи в розмірі 3 500 гривень скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: