Провадження № 22-ц/780/4740/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 19 12.09.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Данілова О.М., Журби С.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» задаволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» ( код за ) заборгованість у сумі 875 278,56 грн., яка складається з: суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 639 560,40 грн., 3% річних від суми заборгованості за період з 20 листопада 2014 року по 10 грудня 2015 року - 13 850 грн., пені - 221 868,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 090 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що майнове право позивача, передбачене договором купівлі-продажу майнових прав, порушене відповідачем внаслідок неналежного виконання обов'язку, передбаченого договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді стягнення заборгованості за не оплачений товар.

Врахувавши, що в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі підтвердження того, що ОСОБА_2 виконала умови договору купівлі-продажу майнових прав від 19 листопада 2014 року та сплатила грошові кошти за придбані нею майнові права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 19 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №242-118 ( а.с. 6-10, 11, 12, 13, 14 ).

Відповідно до умов правочину, продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, передати у власність покупцеві майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1, а покупець - прийняти та оплатити майнові права ( там же ).

За умовами п. 2.5 договору покупець зобов'язується сплатити продавцю кошти у розмірі 436 560 грн., визначених згідно п. 2.4 договору, до моменту підписання акту приймання-передачі майнових прав за цим договором.

Відповідно до п. 4.2 внесення грошових коштів, зазначених в п. 4.1 договору, проводиться покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця, або через кассу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроліскорм».

Згідно з п. 4.2.1 договору купівлі-продажу, поточний рахунок продавцю для внесення грошових коштів НОМЕР_2 в Публічному акціонерному товаристві «Укрінбанк».

Також, сторони погодили, що оплата вартості майнових прав за договором здійснюватиметься відповідно до погодженого графіку погашення платежів, визначеному додатком №3, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.1 правочину, передача майнових прав на об'єкт нерухомості у власність покупцю здійснюється після виконання ним своїх зобов'язань щодо сплати майнових прав на об'єкт нерухомості, передбаченої п. 4.1 даного договору, у повному обсязі згідно графіка погашення платежів, по акту прийому-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 5.2 договору продавець зобов'язаний передати покупцю майнові права на об'єкт нерухомості у власність по акту-прийому-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості в день остаточного розрахунку покупцем за даним договором.

Згідно п. 6.2 договору купівлі-продажу визначено, що у разі порушення покупцем строку внесення грошових коштів більше ніж на 5 (п'ять) і більше календарних днів, він повинен сплатити на користь продавця неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченного зобов'язання.

19 листопада 2014 року між сторонами був підписаний акт приймання-передачі майнових прав, який є додатком №4 до договору відповідно до положень якого продавець передав, а покупець прийняв майнові права на зазначений у договорі об'єкт нерухомості ( а.с. 14 ).

Проте, відповідачем, в порушення умов договору купівлі-продажу, не внесено на зазначений розрахунковий рахунок позивача оплату вартості майнових прав, що підтверджується довідкою №3145/0/25-16 Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» від 24 червня 2016 року. ( а.с. 80 )

Унаслідок цього, у покупця утворилася заборгованість за правочином, яка на 10 грудня 2015 року становить 887 502,24 ( 651 784,08 + 13 850 + 221 868,16 ) грн., яка складається із суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 651 784,08 ( 436 560 х 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,14 х 1,022 х 1,004 х 0,99 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,02 ) грн., 3 % річних від суми заборгованості - 13 850 ( 436 560 х 3 : 100 х 386 : 365 ) грн., пеня, з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, - 221 868,16 ( 436 560 х 14 х 2 : 100 : 365 х 72 + 436 560 х 19,5 х 2 : 100 : 365 х 26 + 436 560 х 30 х 2 : 100 : 365 х 177 + 436 560 х 27 х 2 : 100 : 365 х 28 + 436 560 х 22 х 2 : 100 : 365 х 35 + 436 560 х 22 х 2 : 100 : 365 х 42 ) грн.

А тому, 02 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» звернулось до суду із названими вимогами та сплатило 6 090 грн. судового збору ( а.с. 1-3, 4 ).

Ухвалюючм рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, дав належну оцінку доказам згідно положень ст. 212 ЦПК України і правомірно прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, місцевий суд, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 526, 625, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 526, 530, 545, 598, 664, 691, 692 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 136, 168, 209 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і спростовуються належними та допустимими доказами по справі згідно положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які суд відносить до числа достовірних.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що ОСОБА_2 в повному обсязі виконала своє зобов'язання щодо спати вартості майнових прав за договором через касу позивача, що підтверджується, на її переконання, актом приймання-передачі майнових прав від 19 листопада 2014 року на квартиру АДРЕСА_1 яким була надана відповідна оцінка судом першої інстанції, із якою погоджується і колегія суддів, не спростовують висновки місцевого суду обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог в силу їх ( доводів ) недостовірності.

Доказом невиконання відповідачем обов'язку сплати вартості майнових прав за правочином є довідка ПАТ "Український інноваційний банк", зміст якої не викликає у суду апеляційної інстанції сумнівів в достовірності, згідно якої надходження коштів на поточні рахунки ТОВ "Укрполіскорм" від ОСОБА_2 за правочином не відбувалось ( а.с. 80 ).

Відсутність судового рішення щодо заявленого клопотання про допит свідка ОСОБА_4, який, на переконання апелянта, міг підтвердити факт сплати відповідачем грошових коштів за договором, з точки зору суду другої інстанції, в силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки такий доказ у відповідності до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України не є допустимим з огляду на те, що сплата грошових коштів має бути підтверджена первинними касовими документами у відповідності до чинного законодавства.

При цьому, стягнення судом заявленої позивачем суми у розмірі 875 278,56 грн., а не дійсної заборгованості за правочином - 887 502,24 грн., як встановлено, на переконання апеляційної інстанції не є підставою для зміни чи скасування ухваленого рішення у контексті положень ст. 11 ЦПК України і з врахуванням того, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з відповідним позовом.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.М. Данілов

С.О. Журба