печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

14 вересня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Писанець В.А.,

при секретарі - Доценко О. І.,

розглянувши подання державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Удавіцької Євгенії Валентинівни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Удавіцька Є.В. звернулася до суду з вказаним поданням.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Печерському РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 761/8929/13-ц від 10.11.2015 Шевченківського районного суду м. Києва виданий на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2015 р., про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири в сумі 298833,60 грн., 466980,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 3% річних в сумі 61569,69 грн., 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати в розмірі 3670,40 грн., а всього - 833 353,69 грн.

16.12.2015 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 49343900 з виконання вказаного рішення суду, якою боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 7 днів з дня її винесення. Як зазначає державний виконавець постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено на адресу боржника.

Крім того, постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (накладення арешту підтверджуються витягом, якій міститься в додатку до подання).

Оскільки судове рішення в добровільному порядку боржником у встановлений строк виконане не було, державний виконавець розпочав його примусове виконання.

03.02.2016 року виходом державного виконавця за адресою м. Київ. АДРЕСА_1 боржника не виявлено, про що складено відповідний акт, в дверях залишено виклик, з вимогою з'явитися до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, проте боржник до відділу не з'явився, про причини неявки не повідомив та жодної інформації про виконання судового рішення не надавав.

Згідно відповіді з УДАІ м. Києва транспортних засобів на праві власності за боржником не зареєстровано.

02.03.2016р. постановою ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві звернуто стягнення на доходи боржника, який офіційно працює у ТОВ «Юридична Фірма «Інтерконсалтинг». На депозитний рахунок виконавчої служби з заробітної плати боржника надійшла сума у розмірі 3407,40 грн.

Станом на момент звернення державного виконавця до суду із даним поданням заборгованість боржника перед стягувачем погашена не була.

Посилаючись на те, що в ході здійснення виконавчого провадження було встановлено, що ОСОБА_2 документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії ЕК 964913, ЕС021576, ЕР 611148, ГВ 722813 та згідно відповіді з Державної прикордонної служби України від 27.05.2016 постійно перетинає кордон України державний виконавець просив подання задовольнити.

За правилами ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, до суду подав заяву про розгляд подання за його відсутності та надав копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

До подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавцем було додано докази вчинення ряду виконавчих дій, проте не надано жодних доказів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні та зазначено державним виконавцем в поданні, в процесі здійснення виконавчого провадження боржником на рахунок ВДВС сплачено 2000 грн. добровільно, а також роботодавцем останнього відбувається відрахування із заробітної плати відповідно до постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.03.2016.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Зважаючи на те, що стадія виконання рішення суду є невід'ємною частиною судового розгляду, при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходить із загальних принципів обов'язковості доказування і подання доказів встановлених ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Разом з тим в ході розгляду подання державним виконавцем не було надано суду доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

Виходячи з того, що державним виконавцем не було доведено факту свідомого та умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 208, 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Удавіцької Євгенії Валентинівни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.А. Писанець