У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла,

в с т а н о в и л а :

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 7 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року залишила без змін.

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2015 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 109, 116, 156, Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також із підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявниця посилається на ухвалу Верховного Суду України від 21 липня 2010 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, та постанови Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, 16 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиливши касаційну скаргу ОСОБА_4 й залишивши в силі рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками про відсутність підстав передбачених частиною 3 статті 116 ЖК УРСР для виселення відповідачів із спірної квартири, оскільки позивачкою не надано належних доказів про самоправне заселення та зайняття спірної квартири відповідачкою ОСОБА_5, а також проживання в ній ОСОБА_6, ОСОБА_7

У наданій для порівняння ухвалі від 21 липня 2010 року Верховний Суд України, як суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції, який встановивши, що позивач не належав і не належить до сім᾿ї відповідача, тому права на користування будинком відповідача не набув, відмовив у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні житлом.

У судовому рішенні, наданому заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року (справа № 6-158цс14) викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 383, 391, 405 ЦК України, 156 ЖК УРСР, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявниця, не суперечить правовому висновку викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України.

Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року (справа №6 - 2918цс15), стосується правовідносин щодо визнання недійсним договору іпотеки без дозволу органу опіки та піклування, тобто у справі з іншим предметом і підставами позову, іншими фактичними обставинами справи та матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк