У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держгеокадастру у Марківському районі Луганської області, Марківське районне управління юстиції в Луганській області, про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним, скасування його державної реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 1 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він з серпня 2015 року є володільцем та користувачем квартири з надвірними будівлями та присадибної земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. При проведенні ремонту квартири та облаштування прибудинкової території він встановив, що на територію його двору зі сторони асфальтованої дороги відсутній заїзд, оскільки ОСОБА_5, яка проживає по сусідству, загородила парканом заїзд до його двору, самовільно замінивши старий паркан на новий. 14 серпня 2015 року він звернувся до відповідача з пропозицію надати йому можливість заїзду автотранспортом до свого двору, але вона відмовилась.

ОСОБА_4 вважав, що рішення Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області про передачу у власність ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_5, земельної ділянки прийнято незаконно, а також незаконно видано ОСОБА_6 та зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю.

Ураховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати частково недійсним рішення 23 сесії 23 скликання Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області від 5 лютого 2002 року в частині надання ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1793 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 20листопада 2002 року Краснопільською сільською радою Марківського району Луганської області на ім'я ОСОБА_6та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 1 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до обґрунтованого висновку про те, що позивач не є власником чи законним володільцем квартири з надвірними будівлями та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0852 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ст. ст. 391, 396 ЦК України).

При цьому ОСОБА_4 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що на час приватизації ОСОБА_6 суміжної земельної ділянки в 2002 році були порушені його права чи інтереси, ураховуючи, що він вселився до квартири за вищевказаною адресою лише в 2015 році.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 1 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик