АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2-23/11
Провадження № 22-ц/792/1428/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів: Янчук Т.О., Федорової Н.О.

секретаря Бондаря О.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника Красилівської міської ради Биченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою в її інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Красилівського районного суду від 16 березня 2011 року за позовом ОСОБА_4 до Красилівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання частково недійсним рішення виконкому Красилівської міської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Красилівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання частково недійсним рішення виконкому Красилівської міської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позову зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори 18.04.1985 року, вона є власником 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських прибудов, що знаходяться по АДРЕСА_1. Оскільки на момент видачі свідоцтва про право на спадщину вона була неповнолітня, їй не було відомо про його існування і з яких причин не була проведена реєстрація її права власності в БТІ.

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Чорна Л.М. Провадження № 22-ц/792/1428/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 47

Після проведення реєстрації права власності на нерухоме майно в Красилівському БТІ, в листопаді 2009 року звернулась до Красилівської міської ради для вирішення питання надання їй в користування земельної ділянки для обслуговування успадкованої 1/3 частини будинку з господарськими спорудами та ведення особистого підсобного господарства. З повідомлення заступника міського голови дізналася, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 в розмірі 0,148 га приватизована відповідно до рішення виконкому Красилівської міської ради №92 від 29.09.1998 року на ім'я відповідачки ОСОБА_1, про що останній 27.07.1999 року видано державний акт на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що в досудовому порядку вирішити питання усунення порушень її права на присадибну земельну ділянку та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства є неможливим, просила визнати частково недійсним рішення виконкому Красилівської міської ради №92 від 29.09.1998 року «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,148 га та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27.07.1999 року, виданий на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Красилівського районного суду від 16 березня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано частково недійсним рішення виконкому Красилівської міської ради №92 від 29.09.1998 року «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1480 га.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27.07.1999 року, виданий на ім'я ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність його висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 не була присутня в судових засіданнях, а її представники діяли усупереч її інтересам. Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 правомірно набула майнові права на житловий будинок та земельну ділянку під ним.

На думку представника, судом першої інстанції неповно досліджені та не з'ясовані обставини щодо набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права власності на будинковолодіння та спірну земельну ділянку.

Під час розгляду справи суд повинен був застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який пропущений позивачем.

В запереченні на апеляційну скаргу Красилівська міська рада, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просила відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, будучи належним чином оповіщеними про розгляд справи за правилами ст. 76 ЦПК України.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

Представник Красилівської міської ради заперечувала доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини та ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частини. Житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,1480 га. Виконком Красилівської міської ради, передаючи земельну ділянку у приватну власність одному співвласнику будинку ОСОБА_1, порушив законі права на спірну земельну ділянку іншого співвласника, позбавивши її права на приватизацію частини земельної ділянки, яка перейшла в її користування при переході права власності на житловий будинок. Тому з цих підстав суд обгрунтовано прийшов до висновку, що рішення виконкому Красилівської міської ради № 92 від 29.09.1998 року про передачу землі лише ОСОБА_1 є частково недійсним, а виданий їй державний акт про право приватної власності на землю є повністю недійсним у зв'язку з чим обгрунтовано задовольнив позов.

Такі висновки суду ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи, зокрема: свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 28 листопада 1963 року, за яким баба сторін ОСОБА_6 була власником житлового будинку з надвірним спорудами по АДРЕСА_1; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 квітня 1985 року, яке було чинним на день розгляду справи, не визнано недійсним та ніким не оспорене та згідно з яким ОСОБА_4 успадкувала після смерті баби ОСОБА_6 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі та реєстрацію права власності на нерухоме майно; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 березня 1984 року виданим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та договором купівлі-продажу від 1 серпня 1985 року, відповідно до яких ОСОБА_1 набула право власності на 2/3 частини цього будинковолодіння.

В силу ст. 90 та ст. 91 ЗК УРСР (1970 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Статтею 101 цього Кодексу визначено, що всі землі в межах селища перебувають у віданні селищних Рад депутатів трудящих. Положення статей 84-87, 89-98 цього Кодексу поширюються на землі населених пунктів, віднесених у відповідності з законодавством УРСР до категорії селищ міського типу.

Наведене свідчить про те, що з набуттям права власності на будинковолодіння до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перейшла в користування земельна ділянка.

Відповідно до п. 5 постанови Верховної Ради УРСР, від 18.12.1990, № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Частиною 1 ст. 42 цього Кодексу визначено, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

В силу ст. 44 цього ЗК України (що діяв на час виникнення спірних правовідносин),порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню.

Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється радами відповідно до їх компетенції, судом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 підлягає захисту шляхом визнання частково недійсним рішення виконкому Красилівської міської ради № 92 від 29.09.1998 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,048 га для ведення особистого підсобного господарства, а також визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, який видано ОСОБА_1 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1073.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 є власником цілого житлового будинку по АДРЕСА_1 не заслуговують уваги, оскільки спростовуються перевіреними судом доказами.

Свідоцтво про право на спадщину, видане 19 квітня 1985 року державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Гавриловою А.Г. про прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті баби ОСОБА_6, на день ухвалення рішення суду було чинним, ніким не оспорене і допущена помилка в ньому дати смерті матері позивача не свідчить про його недійсність.

Наявна в матеріалах справи інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №69 від 30.03.2011 року не була предметом перевірки суду першої інстанції, оскільки рішення ухвалене 16 березня 2011 року.

Зі змісту позовної заяви та показань позивача вбачається, що про порушення прав землекористувача вона дізналась лише після звернення до Красилівської міської ради в листопаді 2009 року, а в травні 2010 року звернулась до суду з даним позовом, інші докази щодо цього питання в матеріалах справи відсутні, тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування строку позовної давності.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі й посилання на припинення за ОСОБА_4 права власності на частину житлового будинку. В матеріалах справи відсутні належні докази щодо цього, а рішення суду, на яке посилається апелянт, ухвалене 28 грудня 2012 року, тобто після постановлення оскаржуваного рішення суду.

Судом першої інстанції помилково було застосовано до спірних правовідносин ЗК України 2001 року, проте в силу ч.2 ст. 308 ЦПК України це не впливає на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки судом правильно встановлені дійсні обставини справи та визначено відповідні їм правовідносини, його висновки підтверджуються дослідженими доказами.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в її інтересах представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Красилівського районного суду від 16 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/С.А. Карпусь

Суддя/підпис/Н.О. Федорова

Суддя/підпис/Т.О. Янчук

Копія вірна. Суддя апеляційного суду С.А. Карпусь