УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про захист прав споживача, визнання недійсним договору та скасування запису про обтяження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2013 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») було укладено договір № 50010166, згідно з умовами якого вона отримала кредит у сумі 185 185 грн та додатковий кредит у сумі 69 841 грн 20 коп. зі сплатою 9,90 % річних на строк 60 місяців, з метою купівлі автомобіля.

30 серпня 2013 року сторони уклали договір застави автотранспортного засобу Volkswagen Touran, 2013 року випуску, посвідчений державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Бурш Л.І. за № 901.

Позивачка зазначала, що у зв'язку із визначенням у договорі зобов'язань в еквіваленті до іноземної валюти розмір його щомісячних платежів було обраховано відповідачем, виходячи з курсу долара США, що призвело до істотних збільшень виплат за кредитним договором та є порушенням її прав як споживача кредитних послуг.

Враховуючи викладені обставини, просила визнати недійсними кредитний договір від 22 серпня 2013 року № 50010166 та договір застави від 30 серпня 2013 року № 50010166, зобов'язати державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України скасувати запис про обтяження в реєстрі обтяжень рухомого майна, внесеного на підставі указаного договору застави.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 524, 533, 626-628, 652, 1054 ЦК України, оцінивши подані сторонами докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними та скасування запису про обтяження транспортного засобу.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що при укладенні спірних правочинів ТОВ «Порше Мобіліті» були допущені порушення вимог ст. ст. 626‑628 ЦК України та норм Закону України «Про захист прав споживачів», що є її обов'язком згідно із ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім того, суди правильно зазначили, що посилання ОСОБА_4, як на порушення закону, на визначення відповідачем у договорі та його складових еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, не заслуговують на увагу, оскільки Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145 цс 14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, роз'яснив, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривні.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Доводи касаційної скаргивисновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик