У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1,зацікавлена особа ОСОБА_2,на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3(далі державний виконавець),-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 р.стягувач ОСОБА_1звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця в процесі виконавчого провадження.

В обгрунтування скарги зазначає,що 14.07.2015 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя був виданий виконавчий лист № 336/2662/15-ц про стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1грошової суми,на підставі якого 24.07.2015 р.державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 48241834.

У зв*язку з відсутністю у боржника будь-якого іншого майна,здійснюється реалізація належного боржнику нерухомого майна,а саме ? частини квартири АДРЕСА_1,майно було передано на реалізацію за ціною,визначеною звітом експерта-оцінювачем від 25.11.2015 р.

25.05.2016 р.втратив чинність звіт експерта-оцінювача від 25.11.2015 р.,проте повторно оцінка майна боржника державним виконавцем не проводилась.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2016 р.при розгляді скарги боржника на дії державного виконавця було зупинено реалізацію майна боржника,проте 23.06.2016-25.06.2016 р.проводились електронні торги з реалізації майна боржника ,вартість якого була визначена шляхом повторної уцінки від початкової вартості,визначеної звітом,що втратив чинність.

12.08.2016 р.стягувачем була отримана пропозиція державного виконавця залишити за собою нереалізоване майно боржника із внесенням на відповідний рахунок різниці між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів,що підлягають стягненню на його користь,якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу,яка підлягає стягненню за виконавчим документом,з роз*ясненням наслідків відхилення пропозиції.

Стягувач вважає дії державного виконавця такими,що суперечать закону та порушують законні права і інтереси учасників виконавчого провадження,оскільки державний виконавець в порушення приписів ч.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження»(далі Закон)після втрати чинності звітом про оцінку майна 25.05.2016 р.повторної оцінки не провів,незаконно це майно повторно уцінив актом від 31.05.2016 р.,проведення електронних торгів з продажу майна боржника під час дії ухвали суду про їх зупинення в період 23.06.2016 р.-25.06.2016 р.,за відсутності чинної оцінки майна, є притоправним,як наслідок,державний виконавець не мав законних підстав складати пропозицію від 05.08.2016 р.про вирішення питання залишення нереалізованого майна боржника за стягувачем.

Просить суд визнати протиправними дії державного виконавця стосовно письмового повідомлення (пропозиції)стягувачу про вирішення питання залишення нереалізованого майна боржника за стягувачем,зобов*язати державного виконавця здійснити повторну оцінку арештованого майна боржника,яким є ? частина квартири АДРЕСА_1,вчинити дії щодо проведення у виконавчому провадженні повторних(втретє)електронних торгів з продажу арештованого майна боржника,яким є ? частина квартири АДРЕСА_1.

Представник стягувача за довіреністю ОСОБА_4при розгляді скарги в суді підтримав викладене вище та пояснив,що при виконанні судових рішень державний виконавець зобов*язаний дотримуватись вимог закону та не порушувати прав учасників виконавчого провадження і інших осіб.При здійсненні виконавчих дій з примусового стягнення грошової суми на користь його довірителя виконавець,встановивши,що у боржника відсутнє інше майно,передав на реалізацію частину квартири,вартість якої була визначена звітом від 25.11.2015 р.,що втратив чинність 25.05.2016 р.Всі подальші дії державного виконавця щодо цього майна після втрати чинності звітом про оцінку є незаконними, зокрема,реалізація майна в період її зупинення ухвалою суду,чим порушуються права учасників виконавчого провадження.Дії державного виконавця вважає такими,що не відповідають вимогам ст.58,62 Закону ,просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні державний виконавець Харченко О.Г.просила суд відмовити в задоволенні скарги,оскільки її дії щодо реалізації арештованого майна боржника були вчиненні у повній відповідності з вимогами ст.58 та ст.62 Закону,вартість майна визначена на підставі звіту від 25.11.2015 р.,який був чинним на момент передачі майна на реалізацію,тому його повторна оцінка після втрати звітом чинності 25.05.2016 р.проводитись не повинна,що передбачено Порядком проведення електронних торгів.Про зупинення виконавчого провадження постановою від 16.06.2016 р.вона своєчасно повідомила ДП «Сетам»,проте 30.06.2016 р.нею був отриманий протокол проведення електронних торгів від 23-25.06.2016 р.про те,що торги не відбулися втретє.05.08.2016 р.після відновлення виконавчого провадження стягувачу була направлена пропозиція про вирішення питання залишення нереалізованого майна боржника за стягувачем,що відповідає вимогам ст.62 Закону України «Про виконавче провадження»,а скарга є безпідставною.

Зацікавлена особа ОСОБА_2В.в судове засідання не з*явилась з невідомих причин,викликалась шляхом направлення судової повістки,що не перешкоджає розгляду скарги.

Всебічно вивчивши обставин справи,заслухавши пояснення учасників процесу,оцінивши в сукупності надані письмові докази,суд встановив,що скарга підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов*язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України також встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п.74, ЄСПЛ 1999-V).

Як вбачається зі змісту ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і у відповідності до ч.1 ст. 11 згаданого Закону державний виконавець зобов*язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою,якщо вважають,що рішенням,дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з вище наведених норм права, саме на державного виконавця (чи іншу посадову особу державної виконавчої служби) покладається обов*язок доказування суду за допомогою належних і допустимих доказів того, що ним було вжито всіх можливих заходів для примусового виконання судового рішення без порушень прав та інтересів учасників виконавчого провадження.

З матеріалів скарги встановлено,що 14.07.2015 р.Шевченківський районний суд м.Запоріжжя видав виконавчий лист № 336/2662/15ц про стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1грошової суми.

24.07.2015 р.державним виконавцем на підставі заяви стягувача була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження,встановлено боржнику строк для добровільного виконання до 30.07.2015 р.,копія постанови направлена стягувачу та боржнику.

Постановою від 15.09.2015 р. державний виконавець відклав проведення виконавчих дій у зв*язку з неотриманням боржником постанови від 24.07.2015 р.та встановив новий строк добровільно виконати рішення суду до 25.09.2015 р.,про що повідомив стягувача та боржника.

У межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було описано й арештовано належне боржникуу майно,а саме ? частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, виконаного Запорізькою торгово-промисловою палатою 18 листопада 2015 року та складеного 25 листопада 2015 р., вартість цього майна складала 78441 гр.(без ПДВ)

15.03.2016 р.державний виконавець передав вказане майно на реалізацію у ДП «Сетам»,де було призначено електронні торги на 14.04.2016 р.,які не відбулися через відсутність допущених учасників торгів,про що був наданий протокол.

Відповідно до акту державного виконавця від 21.04.2016 р.,майно боржника було уцінено на 25% та встановлена його вартість для реалізації 58830 гр.75 коп.

ДП «Сетам» було призначено повторні електронні торги на 21.05.2016 р.,які не відбулися через відсутність допущених учасників торгів,про що був наданий протокол.

Відповідно до акту державного виконавця від 31.05.2016 р.,майно боржника було уцінено на 45% та встановлена його вартість для реалізації 43142 гр.55 коп.

Ухвалою Шеченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2016 р.було зупинено реалізацію арештованого майна боржника у даному виконавчому провадженні,ухвала отримана державним виконавцем 16.06.2016 р.

Постановою від 16.06.2016 р.державний виконавець зупинив виконавче провадження на підставі п.7 ч.1 ст.37,39 Закону.

Вихідним листом від 17.06.2016 р.державний виконавець повідомив учасників виконавчого провадження та ДП «Сетам» про зупинення виконавчого провадження,проте ДП «Сетам» було проведено електронні торги з 23.06.2016 р.по 25.06.2016 р.,які не відбулися через відсутність допущених учасників торгів,про що був наданий протокол.

Вирішуючи питання про законність дій державного виконавця,які є предметом оскарження у даній справі,суд виходять із такого.

Примусова реалізація майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин ,урегульованих Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

При цьому підставою для визнання дій державного виконавця незаконним є порушення встановлених законодавством процедури проведення оцінки майна та передачі його на реалізацію.

Частиною третьою статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем ,для проведення оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Отже, оцінка нерухомого майна, яке передається на реалізацію, здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна ,вона є дійсною впродовж шести місяців з моменту її проведення незалежно від строків передання та реалізації майна, на яке звернуто стягнення, на електроних торгах.

Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 22.10.2014 року по справі № 6-124цс14, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 р.№ 2710/5,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 р.за № 1620/28065,затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі Порядок),згідно п.2 розділу 1 якого передбачено,що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».Якщо строк чинності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги.

Відтак,зміст п.2 розділу 1 Порядку протирічить приписам ст.58 Закону України "Про виконавче провадження" в частині визначення строків чинності звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в

системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших

нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким

органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85

Конституції України закріплено, що прийняття

законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності

Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним

органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної

влади не уповноважений приймати закони.

Іншою ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш

важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України

визначено коло питань (суспільних відносин), які

можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, відповідно до частини третьої статті 106 Конституції

України Президент на основі та на виконання

Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є

обов'язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності

керується Конституцією та законами України, а також указами

Президента України та постановами Верховної Ради України,

прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону суд має застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене,суд при розгляді скарги керується нормами ст.58 ,ст.62 Закону України "Про виконавче провадження" та дійшов висновку,що після втрати чинності звітом про оцінку майна боржника 25.05.2016 р.,повторна оцінка майна не проводилась державним виконавцем без законних підстав,а майно з цього часу перебувало на реалізації без законно визначеної вартості.

Крім того,з матеріалів справи встановлено,що державний виконавець повідомив організатора електронних торгів про зупинення виконавчого провадження постановою від 17.06.2016 р.,що є безумовною підставою для зупинення електронних торгів за окремим лотом ,яким є арештоване майно боржника,проте зазначені торги не були зупинені і за повідомленням ДП «Сетам» по даному лоту не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

Як передбачено ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4.5.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Державний виконавець вважав,що електронні торги по лоту,яким є майно боржника,в період 23-25.06.2016 р.,тобто в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майна боржника,не відбулися,хоча за матеріалами справи встановлено,що електронні торги з продажу майна боржника втретє проводились з порушенням вказаних вище вимог закону,за відсутності повторної оцінки майна,в період дії ухвали суду про зупинення реалізації майна боржника і постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження та мали бути зупинені.

Виходячи з цього,наступні дії державного виконавця щодо складання 05.08.2016 р.пропозиції (повідомлення)стягувачу вирішити питання про залишенням за ним нереалізованого майна боржника вчинені передчасно,оскільки фактично для цього були відсутні передбачені ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4.5.10 Інструкції підстави,а після відновлення виконавчого провадження постановою від 05.08.2016 р.державний виконавець був зобов*язаний провести повторно оцінку майна боржника та вжити заходи його реалізації.

Відтак,вимоги скарги про зобов*язання державного виконавця здійснити повторну оцінку арештованого майна боржника грутнуються на законі,оскільки звіт про оцінку майна від 25.11.2015 р. є нечинним з 25.05.2016 р.,повторна оцінка такого майна повинна бути проведена відповідно до ст.58 Закону.

За змістом роз*яснень п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 р.»Про практику розгляду судами скарг на рішення,дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»,при розгляді скарг на рішення,дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати ,що державний виконавець зобов*язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень,неупереджено,своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії(ч.1 ст.11),а особи,які беруть участь у виконавчому провадженні,зобов*язані сумлінно користуватись усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій(ч.7 ст.12)

Відповідно до ст.387 ч.2 ЦПК України,у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення,дії чи бедіяльність неправомірними і зобов*язує державного виконавця чи іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободі.

З урахуванням викладеного вище суд встановив підстави для задоволення скарги,оскільки неправомірність дій державного виконавця,яку за змістом скарги визначив стягувач, встановлена та повністю підтверджена доказами.

Для усунення порушень прав стягувача у виконавчому провадженні необхідно повторно оцінити нерухоме майно боржника,оскільки така оцінка на законних підставах не проводились.

Водночас,після проведення повторної оцінки майна боржника передача його на реалізацію буде вчинятися на загальних підставах,визначених Законом,тому зобов*язувати державного виконавця призначати повторні(втретє)електронні торги з продажу майна боржника підстав немає.

Враховуючи,що скарга стягувача розглянута по суті,підстав для подальшого зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у даному виконавчому провадженні не має,тому ухвала про зупинення стягнення від 25.08.2016 р.підлягає скасуванню.

На підставі ст.124 Конституції України,ст.383,387 ЦПК України,ст.11,58,62 Закону України «Про виконавче провадження»,суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 Григорівни-задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо письмового повідомлення (пропозиції)стягувачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна боржника від 05.08.2016 р.

Зобов*язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 48241834 здійснити повторну оцінку арештованого майна боржника ОСОБА_2,а саме ? частини квартири АДРЕСА_2.

Ухвалу від 25.08.2016 р.про зупинення стягнення на підсаві виконавчого листа № 336/2662/15ц,виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1грошової суми-скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п*яти днів після її оголошення шляхом подання апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.А.Галущенко