"21" грудня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,
при секретарі Газіній О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу у її відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надали.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як зазначено в п. 1.2.2. Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» банк є правонаступником всіх прав та обовязків Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».
12 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Громадянкою України ОСОБА_1 (надалі за текстом відповідно «Позивач та «Іпотекодавець» або «Відповідач», а разом «Сторони») було укладено Договір кредиту № 839/3/27/38/7-134 (надалі за текстом «Договір кредиту»), згідно умов якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65 000,00 (шістдесят пять тисяч) доларів США 00 центів, зі сплатою 12,00 % (дванадцять цілих) відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 квітня 2022 року, на умовах визначених Договором кредиту (надалі за текстом «Кредит»).
Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 20.10.2008 року до Договору Кредиту, укладеної між Позивачем та Відповідачем, Сторони домовились про зміну з 20.10.2008 року процентної ставки, а саме: про сплату 14,00 % (чотирнадцять цілих) відсотків річних.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав кредитні кошти, перерахувавши їх на рахунок відповідача, що підтверджується заявою на видачу готівки № 6565 від 12 квітня 2007 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з умовами Договору кредиту (п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. Договору кредиту) Відповідач взяв на себе обовязки сплатити проценти за використання кредиту, своєчасно та повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями.
Ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі за текстом «ЦК») визначено, що «договір є обовязковим для виконання сторонами».
Ст. 1054 ЦК встановлено, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти».
Ч. 1 ст. 509 ЦК зазначає, що «зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку».
Відповідно до ст. 525 ЦК одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК «зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Згідно зі ст. 536 ЦК «за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами».
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК «якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)».
Ст. 610 ЦК зазначає, що «порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання)».
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідач, порушуючи виконання умов п. п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим Відповідач порушив норми ст. 1054 ЦК, згідно з якою позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки, ст. 1049 ЦК, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором.
Відповідно статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно п. 4.2. Договору кредиту у разі несвоєчасного повернення кредиту та сплати відсотків Позичальник повинен сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 11.08.2016 року за нею утворилася заборгованість 120 933,51 (сто двадцять тисяч девятсот тридцять три) дол. США 51 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2016р. складає 3 001 157,33 (три мільйона одна тисяча сто пятдесят сім) грн. 33 коп., з яких: заборгованість за кредитом 58 138,91 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2016р. складає 1 442809,49 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом 24 916,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2016р. складає 618 349,76 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 33 222,12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2016р. складає 824 459,73 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 62 794,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2016р. складає 1 558 347,84 грн.
Позивачем надано докази на підтвердження неодноразового надсилання на адресу відповідача повідомлень про існування заборгованості та необхідність її погашення.
Судом встановлено, що до теперішнього часу свої зобов'язання за кредитним договором №839/3/27/38/7-134 від 12 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_1 не виконала.
Відповідно п. 4.2. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань за Договором кредиту Позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно п. п. 4.5, 4.6 Договору іпотеки Позивач за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (п. 4.6.2. Договору іпотеки).
Таким чином, виходячи з умов Іпотечного договору та враховуючи невиконання зобовязань за Договором кредиту, Позивач набув права звернути стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором для задоволення своїх вимог за Договором кредиту.
Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержавтель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання.
Як вбачається із вищевказаного розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 припинила виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.
Відповідно до Звіту № 09/08-2016(1) від 15.09.2016р. субєкту оціночної діяльності ТОВ «Незалежна профгрупа» вартість Предмету іпотеки становить 925 000,00 (девятсот двадцять пять тисяч) грн. 00 коп.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК).
За п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співвмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, зіставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочерговість задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 388 850,00 гривень, в той час як загальна сума заборгованості за кредитним №839/3/27/38/7-134 від 12 квітня 2007 року складає 3 000 157,33 гривень.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Така ж правова позиція викладена в абзаці першому п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки-шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».
Згідно ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури иконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
З огляду на те, що відповідач зобов'язання щодо своєчасного погашення суми за кредитним договором та сплати процентів не виконує, розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором значно перевищує суму іпотеки, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 526, 530, 528, 611, 629, 638, 640, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцоцбанк» до ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з урахуванням ціни предмету іпотеки визначеною згідно Звіту № 09/08-2016(1) від 15.09.2016р. субєкту оціночної діяльності ТОВ «Незалежна профгрупа», яка становить 925 000,00 (девятсот двадцять пять тисяч) грн. 00 коп.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко