Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/573/16-ц
Провадження 2/483/287/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2016 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Казанлі Л.І.

при секретарі Гречці С.Є.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідачки та представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою житлово-комунальних послуг та витрат на утримання майна, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона на підставі договору дарування від 11 червня 2014 року є власницею житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Антоненко, 44, у якому зареєстровані відповідачі. Раніше власником зазначеного будинку був її батько ОСОБА_6. За період з 2006 року по квітень 2016 року позивачкою разом зі своїми батьками були понесені витрати на сплату комунальних платежів, а також грошові витати на утримання будинку. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідачів на її користь 2160 грн 89 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою житлово-комунальних послуг, а також по 516 грн 84 коп. з кожного в рахунок витрат на утримання будинку.

06 липня 2016 року позивачка збільшила розмір позовних вимог просила стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 822 грн 05 коп., з відповідачки ОСОБА_4 3 503 грн 76 коп. вказаних вище витрат.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3, яка діяла й в якості представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала. В обґрунтування своїх заперечень послалась на те, що відповідачі фактично не проживали в спірному домоволодінні, хоча й були зареєстровані. Крім того, ОСОБА_1 набула право власності на зазначений будинок лише з 11 червня 2014 року, а надані останньою квитанції про сплату комунальних послуг виписано на імя їх батька ОСОБА_6, таким чином докази порушення саме прав позивачки відсутні. Фінансові документи, надані позивачкою на підтвердження понесених витрат на ремонт будинку, є неналежним доказом, оскільки відсутні докази, що придбані за цими товарними чеками будівельні матеріали були спрямовані саме на ремонт спірного будинку.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

На підставі договору дарування від 11 червня 2014 року, посвідченого нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 380, ОСОБА_6 подарував, а позивачка ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Антоненко, 44 (а. с. 6-7).

Як вбачається з копії будинкової книги (а. с. 8-9), відповідачі були зареєстровані за вказаною вище адресою: відповідачка ОСОБА_4 з 25 лютого 2009 року, відповідач ОСОБА_5 з 18 грудня 2006 року, відповідачка ОСОБА_3 з 15 листопада 2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 160 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору.

У звязку з тим, що договір дарування, за яким ОСОБА_1 отримала у дар житловий будинок, був укладений лише 11 червня 2014 року, будь-які правові підстави щодо відшкодування понесених позивачкою витрат до 11 червня 2014 року, відсутні.

Зі змісту ст. 16 ЦК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Колишній власник спірного будинку ОСОБА_6 будь-яких вимог щодо відшкодування витрат на його утримання не заявляв.

В наданих позивачкою квитанціях про сплату комунальних послуг (а. с. 10-19) платником цих послуг вказаний саме ОСОБА_6. Крім того, деякі квитанції містять суперечливі відомості щодо кола зареєстрованих у будинку осіб або мають незастережені виправлення.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_6 повідомив суду, що позивачка постійно передавала кошти на сплату комунальних послуг та здійснювала платежі від його імені. Разом із цим, суд оцінює такі показання критично і при цьому виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку не допускаються показання свідка як засіб доказування факту передачі коштів, на що посилалася позивачка. Письмових доказів про передачу грошей не представлено та посилань на такі документи не було.

Як вбачається із вищевказаних квитанцій, нарахування за спожиті комунальні послуги здійснювалися із розрахунку на одну, дві або пять осіб, в деяких з них такі відомості взагалі відсутні, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо розподілу витрат, повязаних з оплатою вартості наданих комунальних послуг.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на утримання будинку, суд враховує наступне.

Положеннями ст. 151 ЖК України передбачений обовязок власника по забезпеченню схоронності жилого будинку, проведення за свій рахунок поточного та капітального ремонту, утримання в порядку прибудинкової території.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сімї власника будинку зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку, при цьому повнолітні члени сімї зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року, яке набрало законної сили 04 липня 2016 року, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано такими, що втратили право користування житловим будинком № 44, по вул. Антоненко в м. Очакові Миколаївської області (а. с. 50-53).

Вказаним рішенням суду встановлено, що вказаний будинок ніколи не був місцем постійного проживання для відповідача ОСОБА_5, а відповідачка ОСОБА_3 проживала в ньому лише кілька місяців у 2013 році. Також судом встановлено, що договір користування житловим будинком між ОСОБА_1 та відповідачами не укладався.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не є власниками зазначеного домоволодіння, не користуються ним та не проживають у ньому, а тому обовязків щодо проведення поточного та капітального ремонту та утримання в порядку прибудинкової території нести не мають, в тому числі не повинні нести витрати на такий ремонт. Відомостей про укладення будь-яких угод між сторонами щодо участі у витратах, понесених на ремонт житлового будинку, матеріали справи не містять.

Крім того, надані позивачкою товарні чеки та накладні щодо придбання будівельних матеріалів не підтверджують факту використання цих матеріалів саме на ремонт спірного будинку і взагалі не містять будь-яких ідентифікуючих ознак, зокрема, на чиє імя вони були виписані (а. с. 22-23, 58-61).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд констатує, що позивачкою та її представником не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження обовязку відповідачів відшкодувати витрати на утримання житлового будинку та витрати, понесені на сплату комунальних послуг.

Враховуючи, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачкою не надано відповідних доказів факту та розміру заподіяної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивачки і відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою житлово-комунальних послуг та витрат на утримання майна, відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: