Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року Біловодський районний суд Луганської області, в складі: головуючого-судді: Булгакової Г.В.

при секретарі: Гляненко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодську, Луганської області

цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду уточненим позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька посилаючись на наступне.

Від шлюбу з відповідачем по справі - ОСОБА_2, позивач має малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з нею. 13.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. У даний час вона має можливість виїхати за кордон з донькою для відпочинку та оздоровлення, де може забезпечити дитині належні умови відпочинку, фізичного та духовного розвитку, покращення здоров'я. Але відповідач , за її проханням, не надає нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд спільної дитини за кордон України.

А тому вважає, що таким чином, внаслідок відмови відповідача надати дозвіл доньці на виїзд із нею за кордон на відпочинок та дозвіл на виготовлення та оформлення відповідних для цього документів, порушуються права та інтереси дитини, а тому виник спір, який просить розглянути та прийняти рішення про надання дозволу на одноразовий тимчасовий виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації та Турції в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном з 01 серпня 2016 року по 30 вересня 2016 року без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2. Та крім того, надати їй - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виготовлення та оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 підтримала свій уточнений позов, наполягала на його задоволенні. Зауваживши, що вона вже багато років постійно працює лікарем-акушером в Біловодській ЦРЛ, має достатню та стабільну заробітну плату, зараз мешкає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, підтримує соціальні зв'язки зі своїми батьками. Крім того, на протязі останніх двох років вона неодноразово з дитиною вже відпочивала за кордоном, при цьому батько дитини, відповідач по справі, раніше надавав таку згоду. Відпочивали вони завжди в п'ятизіркових готелях, дитина при цьому жодного разу не хворіла.

Відповідач - ОСОБА_2 позов в судовому засіданні не визнав, бо вважає, що відпочинок за кордоном може нашкодити дитині, бо закордонні готелі є антисанітарійними, крім того, він вважає, що позивач хоче вивезти дитину до Російської Федерації на постійне місце проживання, бо, по непідтвердженій інформації, нібито отримала там запрошення на роботу.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, бо це відповідає інтересам дитини.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 від 13.04.2011 року, батьком дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначений відповідач по справі, а матір'ю - позивач /а.с.10/.

Рішенням Біловодського районного суду від 13.03.2013 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.11/.

Відповідно до ст. 33 Конституції України,кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. 154 СК України, надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення відповідних документів та виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за рішенням суду.

Суд вважає, що оформлення виїзних документів на ім'я дитини за кордон, не порушує права батька стосовно дитини, бо сама наявність такого документу не дає можливості виїзду дитини за кордон без згоди батька, посвідченої нотаріально.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Суд критично ставить до тверджень відповідача, що ті іноземні готелі, де збирається відпочивати позивач з дитиною не відповідають санітарним нормам та стандартам, оскільки відповідно до пояснень позивача - ОСОБА_1, у 2014 та 2015 роках вони з дитиною відпочивали виключно у п'ятизіркових готелях Турції, Єгипту, Російської Федерації - м. Геленджик; дитина після цих поїздок не хворіла. Зараз же також збираються відпочивати виключно у п'ятизіркових готелях.

Що стосується припущень відповідача щодо виїзду дитини на постійне місце проживання до Російської федерації, то це лише його припущення, жодного доказу на їх підтвердження суду не надано, крім того, позивач у судовому засіданні категорично заперечувала проти цього, пояснивши, що у смт. Біловодську вона має постійну роботу, за яку отримує достатню та стабільну зарплату, має цивільного чоловіка, житло, підтримує відносини з батьками, які також мешкають у Біловодському району, а тому нікуди переїжджати не збирається, та взагалі жодних запрошень на роботу до інших країн не отримувала.

Отже, з огляду на викладене, оскільки позивач визначила часовий проміжок надання одноразового дозволу, зазначила мету перебування дитини в іноземних державах, з зазначенням конкретних держав, що повністю відповідає вищевказаним нормам матеріального та процесуального права, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування для відпочинку, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в її супроводі, без дозволу (згоди) батька дитини, відповідача по справі, ОСОБА_2 за кордон та оформлення документів для тимчасового виїзду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації та Турції в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном з 01 серпня 2016 року по 30 вересня 2016 року без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виготовлення та оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г.В.Булгакова