Ухвала

іменем україни

05 вересня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит на суму 4 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань в останньої, станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 17 283,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 055,32 грн; заборгованість по відсотках - 10156,08 грн; заборгованість по комісії та пені - 1772,68 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 799,20 грн, яку позивач просив стягнути із відповідача на свою користь.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2016 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить прийняті у справі судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами в межах позовної давності з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії картки закінчився 30 листопада 2009 року, а останній платіж відповідачем здійснено 29 квітня 2009 року. Часткове погашення заборгованості за кредитом у 2013 році здійснювалось банком автоматично з інших карткових рахунків відповідача у ПАТ КБ «ПриватБанк», без відома відповідача, поза межами строку позовної давності, що не свідчить про визнання боргу та переривання позовної давності.

Позивач звернувся до суду лише 12 січня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності про застосування якого заявила сторона у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ