У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, ОСОБА_7, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування додатку 4 до рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року, визнання недійсним державного акту від 13 березня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 являється співвласником квартири № НОМЕР_1, ОСОБА_3 власником квартири НОМЕР_2 ОСОБА_4 власником квартири НОМЕР_3, ОСОБА_5 співвласником квартири НОМЕР_4, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 квітня 1981 року № 286 було відведено земельну ділянку під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 з вилученням земельних ділянок з послідуючим знесенням житлових будинків та відселенням мешканців, відповідно до проекту забудови.

Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 вересня 1982 року № 606 вирішено вилучити на підставі ст. 38 ЗК УРСР земельні ділянки, зокрема, земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3, з послідуючим знесенням житлового будинку та відвести її під капітальне будівництво згідно проекту забудови.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 28 грудня 1989 року № 447 «Про заселення житлового будинку по АДРЕСА_2» співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_4 являлись ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яким на виконання вищезазначеного рішення були надані квартири в багатоквартирному житловому будинку, що також додатково підтверджується рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року № 578.

Однак, як стало відомо позивачам, незважаючи на рішення про вилучення земельної ділянки з майбутнім знесенням будинку за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року відповідачу ОСОБА_7 було передано у власність зазначену земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вказаного рішення відповідачу ОСОБА_7 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий Вінницькою міською радою та Управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області 13 березня 2009 року, на земельну ділянку, площею 0,0976 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Як випливає з матеріалів технічної документації, що розроблена на замовлення відповідача ОСОБА_7, рішенням третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року визнано дійсним договір купівлі-продажу 93/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Крім того, технічна документація на вказану земельну ділянку була розроблена на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 10 січня 1956 року № 1/35 про реєстрацію за землекористувачами земельної ділянки.

Таким чином, рішенням Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року було затверджено технічну документацію та передано земельну ділянку ОСОБА_7 у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 без врахування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 вересня 1982 року № 606, яким вирішено відвести земельну ділянку, площею 0,6000 га, згідно проекту забудови по АДРЕСА_2 в м. Вінниці, та вилучено вказану земельну ділянку з послідуючим знесенням житлового будинку на підставі ст. 38 ЗК УРСР.

Як вбачається з проекту забудови спірна земельна ділянка, що передана у власність відповідачу, передбачалась під благоустрій багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 а саме під будівництво дитячого майданчика.

Посилаючись на вказані обставини позивачі просили визнати незаконним та скасувати додаток 4 до рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року № 2209; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий Вінницькою міською радою та Управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області 13 березня 2009 року ОСОБА_7, на земельну ділянку, площею 0,0976 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, оскільки вважають, що при прийнятті оскаржуваного рішення, Вінницькою міською радою не були враховані вказані вище обставини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано додаток 4 до рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року №2209.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий Вінницькою міською радою та Управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області 13 березня 2009 року ОСОБА_7, на земельну ділянку, площею 0,0976 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржуваним рішенням було затверджено технічну документацію та передано земельну ділянку ОСОБА_7 у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 без врахування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 вересня 1982 року № 606, яким відведено Державному проектному інституту під будівництво 9-поверхового 178-квартирного житлового будинку земельну ділянку, площею 0,6 га по АДРЕСА_6 з вбудовано-прибудованим приміщенням побутового обслуговування та вилучено земельну ділянку за зазначеною адресою на підставі ст. 38 ЗК УРСР.

На думку суду фактично відбулось надання відповідачем Вінницькою міською радою у власність відповідачу ОСОБА_7 вилученої земельної ділянки за рахунок земель прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку без її вилучення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволені позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року (додаток №4), й виданий згідно з ним державний акт від 13 березня 2009 року не порушують права позивачів в зв'язку з тим, що останні їх не набували в установленому законом порядку. Натомість їх скасування призведе до порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_7

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з п. 10 частини 2 статті 16 ЦК України, п. «г» частини 3 статті 152 ЗК України одним із способів захисту порушених прав на землю є визнання незаконними (недійсними) рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 10 цього Законувласники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Згідно з статтею 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Згідно з п. 2.4 чинного на час виникнення спірних правовідносин Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або у спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 5 квітня 1996 р. №31/30/53/396, відведення земельної ділянки прибудинкової території відбувається на підставі затвердженого відповідним органом місцевого самоврядування проекту поділу території мікрорайону (кварталу).

Разом з тим, пунктами 1, 10.1, 11 зазначеного рішення передбачено також, що відселення мешканців з будинків, що зносяться, мало бути здійснене виконкомом після підтвердження даного рішення облвиконкомом. В ході його виконання оціночна комісія мала провести оцінку споруд та фруктових і плодоягідних дерев, що знаходяться на відведених ділянках та акти оцінок подати виконкому для затвердження. В свою чергу управління капітального будівництва виконкому мало сплатити власникам вищезгаданих домоволодінь вартість будівель, фруктових і плодоягідних дерев згідно актів оціночної комісії.

Згідно з статтею 38 Земельного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб проводиться виконавчими комітетами міських (селищних) Рад народних депутатів із земель населених пунктів (крім земель, закріплених за колгоспами, радгоспами та іншими сільськогосподарськими підприємствами, організаціями і установами в безстрокове користування, а також випадків, передбачених статтею 41 цього кодексу) незалежно від розміру земельних ділянок у відповідності з генеральним планом забудови населених пунктів.

Статтею 45 ЗК УРСР було передбачено, що збитки, заподіяні землекористувачам вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб чи тимчасовим зайняттям земельних ділянок, підлягають відшкодуванню. Згідно з Основами земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік відшкодування збитків провадиться підприємствами, організаціями і установами, яким відводяться земельні ділянки, відповідно до положення, затвердженого Радою Міністрів СРСР.

Порядок відшкодування громадянам вартості належних їм жилих будинків, інших будівель і споруд, що зносяться в зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних чи громадських потреб, і забезпечення їх жилою площею, затверджений Радою Міністрів СРСР №1131 від 15 грудня 1961 року (в редакції Постанови Ради Міністрів СРСР №1015 від 21 жовтня 1983 року).

Пунктами 1-3 Порядку передбачено, що у випадку зносу належних на праві власності громадянам жилих будинків у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, що постійно проживають в таких будинках, надаються за установленими нормами квартири в будинках державного чи громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків за їх вибором або сплачується вартість будинків, будівель і споруд, що зносяться, або надається право використати матеріали від розборки цих будинків, будівель і споруд за своїм розсудом. За бажанням громадян належні їм жилі будинки і споруди, що підлягають зносу, можуть бути перенесені і відновлені на новому місці. При зносі жилих будинків, будівель і споруд, що належать громадянам на праві власності, в зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних чи громадських потреб їм також виплачується вартість плодово-ягідних насаджень і посівів.

Знос жилих будинків, що знаходяться у власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних чи громадських потреб, допускається в кожному окремому випадку з дозволу відповідно виконавчого комітату обласної Ради народних депутатів.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, ОСОБА_7, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування додатку 4 до рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року, визнання недійсним державного акту від 13 березня 2009 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович