Справа № 751/6111/16-ц Провадження № 22-ц/795/1701/2016 Головуючий у I інстанції -Овсієнко Ю. К. Доповідач - Позігун М. І.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Висоцької Н.В., Харечко Л.К.

секретар судових засідань: Халимон Т.Ю.

з участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційної скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2016 року, яким відмовлено в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку № 549 від 4 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Незаконність рішення суду позивач обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. ОСОБА_2 зазначає, що в судовому засіданні було встановлено та підтверджено захисником, що станом на день укладення договору дарування ОСОБА_3 мав невиконане грошове зобов'язання перед позивачем та усвідомлював наслідки неповернення боргу. Крім того, в судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_3 продовжує вільно, відкрито та безперешкодно користуватись житловим будинком і проживати в ньому. За доводами ОСОБА_2, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 з метою ухилення від повернення грошових коштів, отриманих у борг за розпискою, та унеможливлення в подальшому виконання рішення суду про стягнення заборгованості, під загрозою втратити житло шляхом накладення арешту на будинок та його подальшої реалізації з публічних торгів в рамках виконавчого провадження, на вкрай невигідних умовах та під впливом тяжких обставин відчужив на користь свого сина житловий будинок, що розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Сєрікова, 19.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що згідно розписки від 1 жовтня 2015 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 369 000 грн., що в еквіваленті становить 16 700 доларів США. Зобов'язувався повернути зазначену суму до 31 грудня 2015 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 369 000 грн. суми боргу за розпискою від 01 жовтня 2015 року, 1607 грн. 42 коп. - 3% річних від простроченої суми, 3321 грн. - суми індексу інфляції, а всього 373 928 грн. 42 коп., вирішено питання про судові витрати.

25 квітня 2016 року державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №751/1929/16, виданого 21.04.2016 року Новозаводським районним судом м.Чернігова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 374 667,71 грн. боргу.

Згідно договору дарування житлового будинку від 4 грудня 2015 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходится в АДРЕСА_1 (а.с.41-44).

Звертаючись до суду з позовом у червні 2016 року, ОСОБА_2 просив визнати недійсним зазначений договір дарування, посилаючись на його вчинення ОСОБА_3 під впливом тяжких обставин та невідповідністю волевиявлення відповідачів їх внутрішній волі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем, який не був стороною правочину, укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах для відчужування майна, тобто з відсутності підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, для визнання договору недійсним.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Виходячи з положень статей 3, 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України позивач самостійно визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовує вимоги. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, право визначення підстав та предмета позову належить виключно позивачеві і суд не уповноважений за власною ініціативою їх змінити. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права, такий правочин особа вчиняє добровільно (відсутнє насильство), більше того, вона сама може бути ініціатором такого правочину, вона також усвідомлює, що вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах (відсутня помилка або обман), але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. ЦК не містить обмежень як щодо суб'єктного складу таких правочинів, так і кола осіб, які можуть звертатися з вимогою про визнання правочину недійсним на підставі вказаної статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як зазначено в п. 12 Договору дарування житлового будинку, укладення договору здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, сторони стверджують, що вони не страждають на психічний розлад, який може вплинути на здатність кожного з них усвідомлювати свої дії та керувати ними, що всі учасники правочину мають повний обсяг дієздатності, вони однаково розуміють положення, умови цього правочину та його правові наслідки, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам, та вони не мають заперечень щодо жодної з умов цього договору. У договорі вказано і не заперечується сторонами, що нотаріусом роз'яснено наслідки укладення даного правочину, зокрема і встановлені статтею 233 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи, дійшов правильного та обґрунтованого висновку в межах підстав і предмета спору про відсутність підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, для визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Жодна сторона не заявила, що договір носить характер уявного та удаваного правочину.

З врахуванням підстав позову, а саме укладення правочину позивачем під загрозою втрати житла, посилання позивача, що оспорюваний договір вчинено ОСОБА_3 з метою ухилення від повернення грошових коштів не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду, оскільки апеляційним судом законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ст. 303 ЦПК України перевіряється не лише в межах доводів апеляційної скарги, але й вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційним судом не встановлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковими для скасування рішення суду.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, рішення суду є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: