Справа №591/5353/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2093/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Семеній Л. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк», третя особа ОСОБА_4

про визнання припиненим договору поруки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права. Просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 152/08-РБФ, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 200 000 грн., на строк з 28 березня 2008 року по 27 березня 2010 року або по день визначений в п. 3.3.11 цього Договору зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 19% річних (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору згідно з договором застави № 123/08-3ОФ від 28 березня 2008 року в забезпечення зобовязань за дійсним договором Банком прийнято в заставу хлібопекарське обладнання , що належить ТОВ «Промислово-торгівельна палата». Пунктом 3.1.10 Договору передбачено, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п. 1.1, збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за вказаним кредитним договором ВАТ АБ «Укргазбанк» та позивач ОСОБА_5 28 березня 2008 року уклали договір поруки № 149/08-ПФО, згідно з п. 1.1 якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобовязань по кредитному договору № 152/08-РБФ від 28 березня 2008 року. Пунктами 1.2, 1.3 Договору передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобовязань по договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі. Згідно п. 7.1 Договору поруки він є невідємною частиною кредитного договору, що має однакову юридичну силу для поручителя, кредитора і позичальника.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 133 714,30 грн. боргу за вказаним вище кредитним договором та 1734,72 грн. судових витрат, а всього 135 449,02 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Сторони належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми

майнового обтяження, умов відповідальності тощо.

Відповідно до змісту вказаних норм, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. При цьому, припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

Вказані висновки були викладені в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року №6-88цс11, від 10 жовтня 2012 року №6-112цс12, від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було враховано, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 152/08-РБФ від 28 березня 2008 року, що є додатком до позову банку у справі № 591/7289/15-ц, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку щонайменше з 18.05.2011 року збільшив розмір відсоткової ставки з 19 % річних до 20 % річних, а він на таку зміну зобовязання, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, згоди не давав та не укладав відповідної угоди, яка б передбачала таку зміну зобовязання, а тому судом не було надано належної правової оцінки факту відсутності згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, оскільки, на його думку, порука є такою, що припинилася з моменту зміни процентної ставки за договором внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди. При ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що відповідач з часу виникнення прострочення виконання зобовязання за кредитним договором проводив обрахування плати за користування кредитом в розмірі, визначеному п. 3.1.11 кредитного договору, тобто в порядку та у спосіб визначений кредитним договором та без збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Ствердження позивача в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні справи судом було порушено норми ст. 526 ЦК України щодо виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору, висновків суду не спростовують. Судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення було застосовано норми чинного законодавства, які регулюють правовідносини, що виникли.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач проводив обрахування плати за користування кредитом з часу виникнення зобовязання за кредитним договором в порядку та у спосіб визначений кредитним догвоором та без збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому відсутні підстави для визнання поруки припиненою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У звязку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: