У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю представника позивачаЗавгородньої І.М., Коротуна В.М., ОСОБА_8., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року, в с т а н о в и л а: У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 04 жовтня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № MKLWGA, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 21 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00% на місяць терміном до 04 жовтня 2022 року. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 09 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 54 883,65 долари США (1 158 045 гривень 02 копійки), з яких: 18 820,01 - заборгованість за кредитом, 11 929,94 доларів США - заборгованість за відсотками, 2 268 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом та 21 865,70 доларів США - пеня, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 18820,01 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на червень 2015 року становить 416 675 гривень та 11929,94 доларів США заборгованості по процентам, що відповідно до курсу Національного банку України станом на червень 2015 року становить 264 128 гривень 87 копійок на загальну суму 30 749,95 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на червень 2015 року становить 680 803 гривні 87 копійок та 6 354 гривнісудового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. У вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11929,94 доларів США, що відповідно за курсом НБУ станом на червень 2015 року становить 264 128 грн. 87 коп. - скасовано, відмовлено у задоволенні даних вимог. В решті рішення залишено без змін. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом у гривневому еквіваленті станом на червень 2015 року, виходячи з того, що відповідач є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду, а також врахувавши захищеність інтересів банку процентною ставкою за користування кредитом та пред'явлення позову через значний час після припинення виконання зобов'язань. Погоджуючись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом та наявності правових підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційний суд разом з тим, вважав, що оскільки останній платіж по погашенню процентів здійснено 22 грудня 2010 року, за тілом кредиту - 27 травня 2013 року, позов пред'явлено 06 липня 2015 року, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення відсотків у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Судом встановлено, що 04 жовтня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № MKLWGA, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць терміном до 04 жовтня 2022 року. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 09 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 54 883,65 доларів США (1 158 045 гривень 02 копійки), з яких 18 820,01 - заборгованість за кредитом, 11 929,94 доларів США - заборгованість за відсотками, 2 268 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом та 21 865,70 доларів США - пеня. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з умов кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку - щомісяця у сумі 283,24 доларів США для погашення кредиту відсотків та винагороди (п. 7.1 договору). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (справа № 6-249цс15). Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їхрозмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України із поєднанням зі ст. 1048 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у поставі Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року (справа № 6-1412цс16). Вирішуючи спір, апеляційний суд викладеного не врахував та залишив поза увагою, що строк повернення кредитних коштів кредитним договором встановлено до 02 жовтня 2022 року. Крім того, у ході розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що останній платіж було здійснено 27 травня 2013 року. Відповідно до п.3.3 договору кошти, отримані від позичальника на погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються на відшкодування збитків банку відповідно до п. п. 2.2.9, 2.3.8, далі - пені, далі - простроченої комісії по кредиту, простроченої винагороди, прострочених відсотків простроченої заборгованості за кредитом. Дійшовши висновку про те, що останній платіж по погашенню відсотків здійснено 22 грудня 2010 року, а щодо сплати тіла кредиту - 27 травня 2013 року, апеляційний суд не з'ясував на погашення чого направлені сплачені 27 травня 2013 року кошти, дійшовши передчасного висновку про сплату їх в рахунок погашення лише тіла кредиту, передчасно відмовивши у задоволенні позову в частині вимог про стягнення відсотків. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, у зв'язку з чим суд повинендослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів. Зазначені обставини підлягають перевірці, оскільки починаючи з дня вчинення позичальником 27 травня 2013 року часткового погашення заборгованості, перебіг строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором спливає 27 травня 2016 року, а позов пред'явлено до суду у липні 2015 року. За таких обставин та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року (справа № 6-1457цс16) рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович О. І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк