Категорія 52 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом служби у справах дітей Вінницької міської ради до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачки - ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою служби у справах дітей Вінницької міської ради на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3 листопада 2016 року, -

В с т а н о в и л а :

В липні 2016 року служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є одинокою матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року відповідачка ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, які були усиновлені громадянами України.

В зв`язку з невиконанням матір`ю обов`язку щодо виховання своєї третьої дитини ОСОБА_4, 10.11.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення про відібрання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері без позбавлення її батьківських прав, також із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4.

З 04.12.2015 року малолітня ОСОБА_4 перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, як дитина позбавлена батьківського піклування.

З 25.12.2015 року ОСОБА_4 виховується в прийомній сім'ї.

Протягом перебування дитини у прийомній сім'ї мати жодного разу не цікавилась станом здоров'я дитини, не телефонувала, матеріально дитину не забезпечувала.

Фактично родинні стосунки між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_4 відсутні, дитина не знає своєї матері, її вихованням та утриманням протягом її життя займались чужі люди.

За період часу з листопада 2015 року по червень 2016 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1, не проживала, постійно змінювала місце свого проживання, не відвідувала заняття у вечірній школі № 24. Після відібрання у неї дитини вона не виявляла зацікавленості щодо долі дитини ОСОБА_4, вихованням своєї дочки не займалась, аліментів на утримання дитини не сплачувала.

Працівники служби у справах дітей Вінницької міської ради, Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області проводили роботу щодо можливості зміни відповідачем свого способу життя. Проте, відповідачка не міняла свого життя та відношення до дитини.

Згідно інформації Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 22.06.2016 року № 01-07/521, які здійснюють соціальне супроводження сім'ї відповідача, остання не має мотивації виконувати батьківський обов'язок по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5

В даний час ОСОБА_2 не має засобів для утримання себе та малолітньої дитини, не створила належних житлово-побутових умов для проживання дитини, безвідповідально відноситься до виконання батьківських обов'язків.

Батьки неповнолітньої ОСОБА_2, не надають їй допомоги у вихованні малолітньої онуки. На підставі вищевикладеного, позивач прийшов до висновку про невиконання ОСОБА_2, матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_4, обов'язків по вихованню та догляду дитини і просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено відповідно до ч.2 ст. 164 СК України, а саме: у зв`язку з тим, що на час ухвалення рішення суду, відповідачка була неповнолітньою.

Дане рішення служба у справах дітей Вінницької міської ради оскаржила в апеляційному порядку, як ухвалене без надання належної оцінки доказам. Просила його скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги не були дотримані в повному обсязі.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 року. Її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

На день ухвалення даного рішення ОСОБА_2 не досягла 18 років і має правовий статус неповнолітньої дитини (ст. 6 Сімейного кодексу України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року неповнолітня ОСОБА_2 народила доньку - ОСОБА_4. Відомості про батька в акті цивільного стану про народження ОСОБА_4 записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2015 року № 127/20713/15-ц малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав. З 04.12.2015 року дівчинка перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2015 року № 2796 ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Крім ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_2 пепередньо народила ще сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно цих дітей.

Під час розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_2 в 2016 році народила ще одну дитину - ОСОБА_9, з якою проживає за адресою АДРЕСА_3, і здійснює належний догляд (а.с. 42-44).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і має у власності 1/6 частку даної квартири.

З актів відвідування помешкання за адресою: АДРЕСА_1 06.08.2015 року та від 18.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_10 за даною адресою не проживає. Це трикімнатна квартира. В одній кімнаті мешкає бабуся ОСОБА_10- ОСОБА_11, в другій - тітка ОСОБА_2 із співмешканцем, в третій - мати - ОСОБА_3 з братом ОСОБА_2 - ОСОБА_11, 2004 року народження.

Кімнати для ОСОБА_2 у даній квартирі немає. ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 були запрошені на комісію з питань захисту прав дитини при виконкоміBMP, яке призначалось на 11.08.2015 року та на 18.08.2015 року для вирішення питання подальшого влаштування ОСОБА_8.

Законний представник-ОСОБА_3, законний представник відповідачки ОСОБА_2, особисто під розписку від 18.08.2015 року запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради на 18.08.2015 року на 15.00 год. для розгляду питання виконання ОСОБА_10 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_8. ОСОБА_3 зобов'язувалась повідомити доньку ОСОБА_10 та бути присутньою на засіданні, однак, на засідання комісії 18.08.2015 року ОСОБА_10 і ОСОБА_3 з невідомих причин не з'явились.

З народження ОСОБА_4, її мати ОСОБА_10 тимчасово проживала за різними адресами.

Так, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 25.03.2015 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4 з матір'ю ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_12;проживають в квартирі, стан якої вкрай незадовільний: відсутній ремонт, меблі поламані, постільна білизна відсутня, скрізь брудно, пилюка, затхле повітря, на кухні - залишки їжі, брудний посуд,недопиті пляшки із спиртним. Одна з чотирьох кімнат зачинена через відсутність вікна та дверей між кімнатою і балконом ( а/с 76, 67, 68, 72).

За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що невиконання ОСОБА_2 батьківського обов'язку щодо малолітньої її дитини ОСОБА_4 пов'зане з її неповнолітнім віком; що вона опинилася у складній життєвій ситуації, без життєвого досвіду, підтримки з боку рідних, тому відношення відповідачки до своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 не можна розцінювати як свідоме ухилення нею від виховання дитини та як винну поведінку в нехтуванні нею своїми обов'язками щодо дитини.

Проте, з таким висновком колегія суддів погоджується лише частково.

Оскільки, відповідно до позовної заяви на а/с 1,2, підставами для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_4 було невиконання нею, як матір'ю, обов'язків по вихованню та догляду за малолітньою дитиною, що передбачено п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а на час пред'явлення позову до суду та на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, відповідачка ОСОБА_2 була неповнолітньою, то відповідно до ч.2 ст. 164 СК України, вона не могла бути позбавлена батьківських прав з підстав, заявлених у позові.

Посилання апелянта на п.п.1,3 ч.1 ст. 164 СК України, тобто на підстави для позбавлення батьківських прав в разі, якщо мати не забрала свою дитину з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування та жорстоке поводження з дитиною, не береться до уваги колегією суддів, оскільки такі підстави відсутні у позовній заяви, як і обставин, які їх підтверджують, чого вимагає ч.2 ст. 119 ЦПК України. Відсутні у матеріалах справи і заяви позивача про зміну підстав позову, як цього вимагає ч.2 ст. 31 ЦПК України.

Разом з тим, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_12 року відповідачка ОСОБА_2 стала повнолітньою ( а/с 4 ), тобто її виповнилося 18 років і згідно норми ч.1 ст. 34 ЦК України, вона набула повної цивільної дієздатності, то в силу ч.2 ст. 164 СК України, вона може бути позбавлена батьківських прав за наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, тобто, у зв'язку з ухиленням її, як матері, від обов'язків по вихованню дитини.

Щодо висновку суду про те, що невиконання ОСОБА_2 батьківського обов'язку щодо її малолітньої дитини ОСОБА_4 пов'зане з її неповнолітнім віком, колегія суддів з ним не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 156 СК України, неповнолітні батьки мають такі ж права та обов'язки щодо дитини, як і повнолітні батьки, і можуть їх здійснювати самостійно.

Отже, законодавець України передбачив обов'язки неповнолітніх батьків щодо виховання їхніх дітей та піклування про них.

Як видно з матеріалів справи, пояснень представника позивача, свідків, відповідачка ОСОБА_2 не дотримувалася зазначеної правової норми.

Так, народивши попередніх двох діток, у 2012 та у 2013 році, вона продовжила безвідповідальну свою поведінку, незважаючи на те, що була позбавлена щодо них батьківських прав та діти усиновлені громадянами України. Про це свідчить народження нею доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_13 року та у 2016 році - четвертої дитини ОСОБА_9 ( а/с 42).

Про невиконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини ОСОБА_4 відповідачкою свідчить і наступне.

Так, 18 березня 2015 року - через місяць після народження ОСОБА_4, був адресований лист за № 271 головного лікаря КЗ «ЦПМСД №3» ОСОБА_13 директору Департаменту охорони здоров'я Вінницької міської ради ОСОБА_14 та начальнику служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_15 У даному листі вказано, що дитина прийнята на обслуговування КЗ «ЦПМСД №3» після виписки з МЛ «ЦМтаД» 04.03.2015 року. При первинному патронажі був присутній батько дитини, матері дитини вдома не було, вона до дитини так і не з'явилася. Умови проживання в квартирі незадовільні: по всьому приміщенню розкидані брудні речі, у квартирі давно не було ремонту. Шлюб не зареєстрований. Зі слів батька, мати відмовляється від дитини і опікунство дитини буде оформляти бабуся по лінії матері (а/с78).

За вказаним листом послідувало обстеження житлово-побутових умов проживання дитини ОСОБА_4 комісією служби у справах дітей Вінницької міськради, за результатами якого було складено акт від 25 березня 2015 року, відповідно до якого, за висновками комісії, дитина ОСОБА_4 була направлена до МЛ «Центр матері та дитини» у зв'язку неможливістю подальшого перебування дитини за адресою: м. Вінниця вул. Стахурського, 26/24 через незадовільний стан помешкання та несприятливу психоемоційну атмосферу (а/с76).

З листа головного лікаря МЛ «Центр матері та дитини» начальнику служби у справах дітей Вінницької міської ради за №333 від 06.04.2015 року видно, що 25.03.2015 року у лікарню «Швидкою допомогою» у супроводі співробітника служби у справах дітей та співробітника міліції, була доставлена дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без матері (а/с 74).

У іншому листі того ж адресата тому ж начальнику служби у справах дітей Вінницької міської ради але за №371 від 15 квітня 2015 року повідомляється, що від моменту госпіталізації - 25.03.2015 року і до 15.04.2015 року, протягом 20 днів, мати до дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з'являлася лише двічі на декілька хвилин. При цьому, адміністрація лікарні просила адресата вирішити питання про подальший статус дитини так, як по медичних показниках дитина здорова та може бути виписана додому (а/с73).

З листа головного лікаря Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки начальнику служби у справах дітей Вінницької міської ради за №1-208 від 13.08.2015 року слідує, що з 07 травня 2015 року дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_13 року була поміщена до Центру реабілітації. Мама, станом на час написання листа - на 13 серпня 2015 року, навідувала дитину лише 2 рази, 09.05.2015 року та 13.07.2015 року, знаходячись з дитиною приблизно по 30 хвилин. (а/с65).

Зазначені листи колегія суддів оцінює, як належні письмові докази, які відповідають нормі ч.1 ст. 58 ЦПК України. Ці доказі співзвучні з поясненнями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, щодо відсутності у ОСОБА_2 материнських почуттів до малолітньої її дитини ОСОБА_4 та щодо відсутності у неї участі у житті дитини.

Заяви ОСОБА_2 на а/с 60 від 26.03.2015 року; на а/с 57 від 14.04.2015 року та на а/с 58 від 25.05.2015 року про те, що вона хоче повернути дитину ОСОБА_4 для спільного проживання і належного виховання, спростовуються її протилежною поведінкою, при цьому.

З рішення Вінницького міського суду від 10.11.2015 року видно, що в судовому засіданні при вирішенні питання про відібрання у ОСОБА_2 даної дитини, вона була відсутня без поважних причин, що ще раз свідчить про її байдужість до дитини.

Ставлення відповідачки до малолітньої доньки ОСОБА_4 ніяким чином не змінилося в кращу сторону і з досягненням нею повноліття.

Так, в апеляційному суді Вінницької області дана справа була вперше призначена до розгляду на 12 грудня 2016 року, після досягнення відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_12 року повноліття. І ОСОБА_2, і її законний представник - ОСОБА_3, мати відповідачки та бабуся малолітньої ОСОБА_4, були повідомлені про час, місце та дату розгляду справи належним чином, відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення на а/с118, 119. Проте, жодна, з вказаних осіб, у судове засідання не з'явилася, а також не були надані клопотання про розгляд справи у їх відсутність чи про відкладення розгляду справи.

Незважаючи на це, розгляд справи було відкладено на 26 грудня 2016 року на 15 год. 30 хв. І знову, відповідачка та третя особа - ОСОБА_3, були належним чином повідомлені про час, місце та дату розгляду справи, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, проте ніхто з них не прибув у судове засідання та не повідомив про причину неявки. Така поведінка відповідачки, яка набула повноліття, більше того, яка народила четверо дітей, свідчить про байдужість до дітей, зокрема, до малолітньої ОСОБА_4, незалежно від її віку. Повноліття ОСОБА_2 не змінило і це говорить про те, що у даному випадку необхідно захищати інтереси малолітньої дитини ОСОБА_4, яка позбавлена батьківського піклування.

Висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_4, колегія суддів бере до уваги, як вагомий доказ, оскільки наведені в ньому факти ухилення відповідачкою від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, співпадають з фактами, зазначеними у вищенаведених письмових доказах (а/с 3-5).

При цьому, ігнорування повістками апеляційного суду Вінницької області в судові засідання на 12 грудня 2016 року та на 26 грудня 2016 року і зі сторони бабусі малолітньої ОСОБА_4, колегія суддів розцінює, як байдужість і бабусі до долі вказаної дитини.

Враховуючи встановлені обставини; те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2015 року № 127/20713/15-ц малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав; що з 04.12.2015 року дівчинка перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2015 року № 2796 ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, слід діяти в інтересах малолітньої дитини. А з огляду на викладене, в інтересах даної дитини, буде саме позбавлення батьківства матері, яка ухиляється від виконання своїх обов' язків по вихованню дитини. При цьому, колегія суддів враховує і думку прокурора у судовому засіданні про доцільність задоволення позову.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.Далі у цьому пункті сказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Колегія суддів, встановивши факти самоухилення відповідачки від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, від звичайного повсякденного спілкування з дитиною, що призвело до позбавлення дитини материнської любові та захисту, вважає таку поведінку відповідачки винною та, що при цьому, вона свідомо нехтувала своїми обов'язками, незважаючи на її неповноліття, з огляду на норму ч.1 ст. 156 СК України, про обов'язки неповнолітніх батьків щодо їхньої дитини.

Обов'язки мають виконуватися. Більше того, якщо вони виведені в правові норми діючим законодавством.

Стаття 21 ОСОБА_19 про права дитини від 20.11.1989 року зазначає, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.

ОСОБА_19 ратифікована в Україні постановою Верховної Ради №789-ХII від 27.02.1991 року.

Частина 1 статті 20 ОСОБА_19 вказує, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних як найкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

А ч.3 тієї ж ст. 20 ОСОБА_19 говорить, щотакий догляд може включати, зокрема, передачу на виховання, усиновлення або, за необхідності, направлення до відповідних установ по догляду за дітьми.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене за невідповідності висновків суду обставинам справи та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого позову, в силу ст. 309 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу служби у справах дітей Вінницької міської ради- задовольнити

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити. Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо малолітньої доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 606,32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук