АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/958/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23, 47 Міщенко К. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

з участю представників позивача та відповідача ОСОБА_6

і ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Головне управління Держземагенства в Черкаській області, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_8 звернувся з позовом до Головного управління Держземагенства в Черкаській області, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що у 2012 році він отримав дозвіл від Тальнівської райдержадміністрації Черкаської області щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, та скористався послугами землевпорядної організації, розробивши проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди земель державної власності загальною площею 15,5 га (11,7 га та 3,8 га) в адмінмежах Павлівської сільської ради Тальнівського району.

15.04.2014 року Головним управлінням Держземагенства в Черкаській області було видано ОСОБА_8 два накази «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», на підставі яких ОСОБА_8 замовив розроблення нового проекту із землеустрою.

В ході проведення польових робіт було встановлено, що вказані у земельні ділянки згідно статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, обліковуються як сіножаті, а в дійсності є розореною ріллею.

Позивач вважав ці розбіжності істотними, а тому додатково отримав висновки про ґрунтовий покрив земельних ділянок площею 11,7 га та 3,8 га, які пропонуються до відведення в оренду позивачу, щоб уникнути будь-яких неточностей при розробці технічної документації на землю, зокрема в частині зміни функціонального використання земель, оскільки вважав, що невнесення зазначених відомостей до дозвільної документації може негативно вплинути на затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду.

У зв'язку з цим ОСОБА_8 надіслав на адресу Головного управління Держземагенства в Черкаській області відповідний лист від 26.05.2014 року.

На думку позивача, його лист від 26.05.2014 року не був розглянутий належним чином та не вирішено питання по суті заяви, проте в цей час Головним управлінням Держземагенства в Черкаській області було видано накази на ім'я ОСОБА_9 про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду останньому.

Як наслідок, 04.09.2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Черкаській області та ОСОБА_9 було укладено договори оренди землі, зокрема договір оренди землі від 04.09.2014 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 3,8000 га сільськогосподарських угідь - сіножаті, пасовища, розташованої за межами населеного пункту, в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та договір оренди землі від 27.02.2015 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_2 площею 11,7000 га сільськогосподарських угідь - сіножаті, розташованої за межами населеного пункту, в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області.

ОСОБА_8 в своєму позові наголошував на тому, що відбулось порушення принципу черговості розгляду заяв та принципу рівності громадян, закріпленого у ст. 24 Конституції України, внаслідок чого Головним управлінням Держземагенства в Черкаській області надано незаконні переваги іншій фізичній особі - ОСОБА_9, шляхом затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду.

Позивач просив суд:

- витребувати у Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Тальнівському районі відомості (витяги) з Державного земельного кадастру про наступні земельні ділянки:

? земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2, державної форми власності, площею 11,7000 га, з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби, що розташована у адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та перебуває у користуванні ОСОБА_9 на підставі договору оренди землі від 04.09.2014 року;

? земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1, державної форми власності, площею 3,8000 га, з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби, що розташована у адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та перебуває у користуванні ОСОБА_9 на підставі договору оренди землі від 04.09.2014 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області № 23-3110/14-14-СГ від 04.09.2014 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки площею 3,8000 га в оренду ОСОБА_9 для сінокосіння і випасання худоби в адмінмежах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області № 23-3111/14-14-СГ від 04.09.2014 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки площею 11,7000 га в оренду ОСОБА_9 для сінокосіння і випасання худоби в адмінмежах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області;

- визнати недійсним договір оренди землі від 04.09.2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та ОСОБА_9, щодо земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 3,8000 га сільськогосподарських угідь -сіножаті, пасовища, розташованої за межами населеного пункту, в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області;

- визнати недійсним договір оренди землі від 04.09.2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та ОСОБА_9, щодо земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_2 площею 11,7000 га сільськогосподарських угідь - сіножаті, розташованої за межами населеного пункту, в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області;

- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, на які претендує позивач ОСОБА_8;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі 1 948 грн. 80 коп.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Не погодившись з даним рішенням суду у лютому 2016 року ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги поданні позивачем та долучені до матеріалів справи документи, щодо того, що ОСОБА_8 ще з 2012 року намагався отримати в оренду спірні земельні ділянки для чого вживав передбачених законом дій.

Також апелянт не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що в отриманих ОСОБА_8 наказах ГУ Держкомзему від 15.04.2014р. ніби-то не індивідуалізовано бажаної ним земельної ділянки. Оскільки дане твердження не відповідає дійсності, адже у Витязі з Державного земельного кадастру, який ОСОБА_8 подавав до ГУ Держкомзему в Черкаській області, чітко були зазначені кадастрові номери бажаних земельних ділянок, і те що посадові особи Головного управління не вказали їх у виданих наказах про надання дозволу на їх відведення йому, на думку апелянта, ще раз підтверджує неправомірність їх дій.

При винесенні рішення суд першої інстанції безпідставно послався на те, що ОСОБА_8 звернувся до ГУ Держкомзему в Черкаській області після ОСОБА_9, і, що, ніби-то, йому надавалися довідки з приписами, що на спірні земельні ділянки видані накази на розроблення проектів із землеустрою. Оскільки ГУ Держкомзему в Черкаській області не надавало даних довідок, та взагалі не реагувало на письмове звернення ОСОБА_10, а суд безпідставно відхилив всі його докази на підтвердження незаконності дій ГУ Держземагентства та наявності підстав для визнання недійсними договорів оренди укладених з ОСОБА_9, якому безпідставно було надано перевагу в наданні спірних земельних ділянок.

ОСОБА_8 просив ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року, а його позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ч. 1, 2 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Статтею 791 ЗК України роз'яснено щодо формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

В ч. 4 ст. 122 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 6 ст. 123 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

В пункті 26 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17.10.2012 року, встановлено, що система кадастрової ідентифікації об'єктів Державного земельного кадастру є єдиною на всій території України.

Ідентифікатором земель у межах державного кордону, земель у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, обмежень у використанні земель у Державному земельному кадастрі є їх обліковий номер.

Ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер.

Пунктом 29 Порядку передбачено, що кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється.

У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Суд першої інстанції встановив, що наказами Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 15.04.2014 року надано ОСОБА_8 дозвіл на розроблення проектів землеустрою, в яких зазначено орієнтовний розмір земельних ділянок 11,7000 га та 3,8000 га, без зазначення меж, щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованих в адмінмежах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту /а.с. 12, 13/.

У даних наказах не зазначено, що земельні ділянки, на які ОСОБА_8 отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, є сформованими та індивідуалізованими, а зокрема в даних наказах не зазначено кадастровий номер ділянок. При цьому ОСОБА_8 не оскаржував дані накази та дії посадових осіб Головного управління Держземагенства у Черкаській області.

У той же час з наказів Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 04.09.2014 року, які були видані на ім'я відповідача ОСОБА_9, вбачається, що останньому було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 3,8000 га та площею 11,7000 га, із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 /а.с. 24, 25/, тобто з їх відповідною ідентифікацією.

Тому посилання ОСОБА_8 на помилкові висновки суду першої інстанції щодо оцінки відповідності наказів, які були видані на його ім'я, вимогам законодавства є безпідставними.

Ст. 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Пунктом а) ч.3 ст.53 зазначеного Закону передбачено, що проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів розробляються на певний період та поетапно згідно з генеральними планами населених пунктів і визначають зокрема цільове призначення земель.

Ст. 19 Земельного Кодексу України за землі України розподілені за основним цільовим призначенням, однією з категорій яких визначено землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Ч. 2 ст. 23 ЗК України передбачено, що визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, визначено, що з земель сільськогосподарського призначення під кодом КВЦПЗ серії А01 підрозділ 01.08 - окремо визначено землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби.

Відповідно до ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Судом було встановлено, що і ОСОБА_8 і ОСОБА_9 зверталися до Головного управління Держземагенства в Черкаській області по питанню отримання в оренду земельних ділянок державної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби.

Але ОСОБА_8, отримавши 15.04.2014 року накази про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення таких земельних ділянок орієнтовною площею 3,8га та 11.7га/а.с.12-13/, всіх необхідних дій для вирішення даного питання не вчинив і доказів про чинення перешкод у реалізації його права на оренду землі для сінокосіння і випасання худоби зі сторони Головного управління Держземагенства в Черкаській області не надав.

А, як вбачається з його звернення до Головного управління Держземагенства в Черкаській області від 25.05.2014 року, натомість звернувся з заявою про видачу «нових» наказів про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільгоспризначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту орієнтовним розміром 11,7 га та 3,8 га, але із зміною їх функціонального використання: «земельні ділянки з сільськогосподарських земель, вид угідь з сіножаті та пасовища на сільськогосподарські землі, вид угідь - рілля» /а.с.22/. На яку не отримав позитивної відповіді /а.с.23/ і цю відмову Головного управління Держземагенства в Черкаській області ОСОБА_8 не оскаржував.

Після чого ОСОБА_9 02.09.2014р. звернувся з відповідними заявами в яких ставив питання про видачу йому земельних ділянок державної власності з земель сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. Розглянувши яку, Головне управління Держземагенства в Черкаській області видало 04.09.2014 року відповідні накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду саме для сінокосіння і випасання худоби /а.с.24-25/.

Тому за таких обставин, враховуючи бездіяльність самого ОСОБА_8, який зволікав з подачею необхідних документів для оформлення права оренди, та, отримавши відповідні накази, повідомив Головне управління Держземагенства в Черкаській області про небажання отримувати в оренду зазначених ним земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби, про що подав в заяву про необхідність винесення нових наказів та вирішення питання про зміну функціонального призначення земельних ділянок, - суд дійшов до правильного висновку, що посилання ОСОБА_8 на надання протиправної переваги у наданні в оренду спірних земельних ділянок ОСОБА_9 є безпідставним.

У зв'язку з чим, враховуючи це, суд правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Черкаській області № 23-3110/14-14-СГ та № 23-3111/14-14-СГ від 04.09.2014 року. Цих висновків позивач та його представник під час апеляційного розгляду не спростували, а їх заперечення ґрунтуються на досліджених судом першої інстанції доказах та обставинах справи, яким суд правильну оцінку.

Відповідно до договорів оренди землі від 04.09.2015 року укладених між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_9 отримав в оренду земельну ділянку державної власності площею 3,8000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 11,7000 га з кадастровим номером НОМЕР_2, які розташовані в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту /а.с. 26-28, 31-33/. Тобто договори укладено на земельні ділянки з конкретизованими межами та індивідуальним кадастровим номером.

ОСОБА_8 просив визнати дані договори оренди не дійсними, хоча не зазначив підстав для цього і як цими договорами були порушенні його права, оскільки він на час укладення договорів права оренди чи право володіння з інших підстав щодо даних земельних ділянок не мав, доказів протиправності передачі їх в оренду ОСОБА_9 не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Розглядаючи вимоги ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів оренди, суд перевірив спірні договори на предмет дотримання сторонами вимог закону при їх укладенні , та , не встановивши допущення порушень сторонами правочинів , а також враховуючи, що їх укладенням прав позивача ОСОБА_8 порушено не було ,- суд дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення і цих вимог позовної заяви. Дані висновки суду першої інстанції також не були спростовані в ході апеляційного розгляду справи. Не надав ОСОБА_8 також і доказів на доведення його вимоги про скасування державної реєстрації право чинів, тому й у цій частині підстав для скасування чи зміни рішення суду не має.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року - відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Головне управління Держземагенства в Черкаській області, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :