_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8042/14-ц
Провадження № 2/520/2194/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Огренич І.В.,

при секретарі - Камінській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати договір дарування квартири від 23 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним. При цьому позивач посилається на те, що укладений договір дарування квартири є фіктивним, оскільки вочевидь вбачається умисел обох сторін, так як фактично сторони не мали наміру передавати майно, а лише створювали правові підстави для виселення його як мешканця. Також позивач посилається на недійсність договору дарування з підстав того, що його вчинено дарувальником ОСОБА_2 під впливом помилки, та що дарувальника було введено в оману іншою стороною договору. Помилка виражена в тому, що в даному правочині воля дарувальника не відповідала справжньому наміру. Підписуючи договір дарування ОСОБА_2 піддалась умовлянням матері, яка поставила собі за мету виселити неугодного мешканця, замовчуючи факт домашньої угоди залишити квартиру донці, а донька фактично залишилась без майна, передавши його юридично матері. Тобто фактично була спотворена воля відповідачки, а тому ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач та його представник до судового засідання 23.03.2016 року не зявились, повідомлялись, ОСОБА_1 23.03.2016 року особисто через канцелярію суду надав заяву в який повідомив про погіршення стану здоровя та про позбавлення права на представлення його інтересів представнику ОСОБА_5 20.04.2016 року до судового засідання позивач та його представник також не зявились, повідомлялись належним чином, ОСОБА_1 надав до суду заяву в який повідомив про погіршення стану здоровя та на підтвердження надав копію запису з щоденника, також зазначив, що представника ОСОБА_5 позбавляє права представляти його інтереси, однак підтверджень про скасування повноважень представника, до суд не надано.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, пославшись на те, що при розгляді справи доводи позивача були повністю спростовані особистими поясненнями ОСОБА_2 та поясненнями, наданими ОСОБА_3, допитаною в судовому засіданні у якості свідка. Також представник відповідача наполягав на розгляді справи за відсутності належним чином повідомленого позивача, оскільки вважає, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами. Позов подано 02.07.2014 року, сторони надали суду пояснення, навели свої доводи та заперечення, та не перейшли до дебатів лише із-за неявки в судове засідання позивача.

Третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Справа знаходилась у проваджені Київського районного суду м. Одеси з 16.07.2014 року, що значно перевищує граничний термін розгляду цивільних справ, передбачених ч.1 та 2 ст. 157 ЦПК України.

Одночасно з тим, судом приймається до уваги, що на протязі всього часу знаходження справи на розгляді у суді від ОСОБА_1 заяв про залишення позову без розгляду, відмов від позову не надходило, що свідчить про його бажання отримання рішення по суті виниклого спору. Однак, ОСОБА_1 з 17 червня 2015 року не зявляється до судових засідань посилаючись на стан здоровя, суд вважає, що позивач навмисно затягує вирішення справи по суті, тим самим зловживає своїми правами і чергове відкладення розгляду справи, провадження по якої триває понад розумних строків, буде порушувати права сторін, на своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що є основоположними завданнями цивільного судочинству, і передбачено у ст. 1 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі позивача на підставі наявних у справі даних та доказів.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.08.2004 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2008 року визнано право власності за ОСОБА_2 на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 та позивачем не оскаржувалось.

В квартирі з 2004 року постійно проживали і мали реєстрацію за місцем проживання крім власниці, її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3, шлюб між якими розірвано у 2007 році, та неповнолітній брат власниці квартири ОСОБА_7

23 липня 2013 році відповідачка ОСОБА_2 подарувала квартиру матері. Відповідно до вимог діючого законодавства з питань захисту прав неповнолітніх дітей отримала попередню згоду органів опіки та піклування для здійснення правочину. Після оформлення договору дарування ОСОБА_2 звільнила квартиру і знялась з реєстраційного обліку по цій квартирі. Постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила суду, що при укладенні договору дарування квартири вона усвідомлювала правові наслідки своїх дій. Діяла за взаємною згодою з матірю, бабусею і дідусем та заперечувала наявність обману. Також підтвердила, що її намір і воля були направлені на укладення саме договору дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, з боку ОСОБА_2 вищезазначений договір дарування від 23 липня 2013 року не оспорювався, з відповідним позовом до суду ОСОБА_2 також не зверталась.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 158, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.